Провадження №2/521/1049/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Плавича І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Коваль Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача посилалась на ті обставини, що в квартирі АДРЕСА_1 постійно проживають та зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

В процесі спільного користування нерухомістю між сторонами виникли непорозуміння. Через неможливість врегулювання виниклих питань, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду, в якому просила визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 згідно технічного плану квартири наступним чином: ОСОБА_1 виділити в користування житлову кімнату, площею 11,6 кв.м; ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділити в користування житлову кімнату, площею 16,9 кв.м.; виділити в спільне користування ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кухню, ванну кімнату, туалет, коридор, що розташовані у спірній квартирі.

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з'явилась, але від представника позивача надійшла заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з'явилась, але від особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 у відкрите судове засідання не з'явився, але від особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого позову - виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1, загальною площею 44,0 кв.м., постійно проживають та зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Квартира належить на праві часткової власності в рівних частках ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23693143 від 27 серпня 2009 року, номер запису 35 у книзі №727пр-96.

Крім того, право власності сторін у рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 01 липня 2009 року НОМЕР_1.

Відповідно до довідки КП «Міське агентство з приватизації житла» від 10 липня 2009 року №1187м ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 приватизували в рівних частках двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою від 02 жовтня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2

Згідно ст. 355 ч.ч.1,2 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). При цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Як вказує ст. 356 ч.1 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Як регламентує ст. 364 ч.ч.1-3 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Судом звернуто увагу на той факт, що позасудовим шляхом між сторонами питання щодо спільного користування нерухомим майном вирішено не було, у зв'язку із чим сторона позивача і звернулась із даним позовом до суду, просила визначити порядок користування відповідним майном.

Дійсно, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Жодного доказу на підтвердження викладених обставин у позовній заяві щодо спроб виселити позивача відповідачами не надано.

Крім того, не надано належних доказів, які б підтверджували технічний стан вказаної квартири та надали б змогу виділити у користування позивача саме кімнату, загальною площею 11,6 кв.м., розташовану у квартирі АДРЕСА_1.

Виходячи із вищенаведеного, суд вважає доцільним відмовити у задоволенні вказаного позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, п.п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: