Постанова

Іменем України

31 травня 2018 року

м. Київ

справа № 204/5605/14-ц

провадження № 61-17958св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року у складі судді Дубіжанської Т. О. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

встановив:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов'язати ОСОБА_5 виконати перевлаштування вигрібної ями під вбиральнею літ. «В» на земельній ділянці АДРЕСА_1, відповідно до норм ДБНХ2 60-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», а саме: вигрібна яма повинна бути віддалена від межі (огорожі) земельної ділянки АДРЕСА_2 на відстань не менше 1,5 м від стін житлового будинку, розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_2.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що його права, як власника земельної ділянки та садового будинку, порушені, оскільки після спорудження відповідачем вигрібної ями його проживання у будинку не відповідає тим умовам проживання, на які він розраховував.

Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року, у позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, керуючись статтями 103, 104 ЗК України, виходив із того, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що допущені під час влаштування вигрібної ями порушення будівельних та санітарних норм і правил призвели до порушення його прав або можуть призвести до цього в майбутньому, а також наявності порушення балансу інтересів суміжних землекористувачів на користь відповідача.

У касаційній скарзі, що надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у травні 2017 року, ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення рішень, які не ґрунтуються на законі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29 травня 2017 року у справі № 204/5605/14-ц відкрито касаційне провадження, витребувано справу із суду першої інстанції.

У статті 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 554/12703/13-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належить садовий будинок АДРЕСА_2.

Власником сусіднього житлового будинку АДРЕСА_1 площею 178,5 кв. м, та відповідної земельної ділянки у вказаному садівницькому товаристві є ОСОБА_5

Відповідач на своїй земельній ділянці влаштувала вигрібну яму літ. «В», яка знаходиться за вбиральнею у сторону межі із земельною ділянкою АДРЕСА_2, що належить позивачу. Розміри вигрібної ями, відступаючої від вбиральні літ. «В» у сторону огорожі з сусідньою земельною ділянкою, складають 0,78 м х 1,3 м, відстань від неї до огорожі земельної ділянки АДРЕСА_2 - 0,23 м, відстань по діагоналі від садового будинку, розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_2, до вигрібної ями складає 13,86 м.

Згідно з пунктом 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

За висновком судово-будівельної експертизи від 23 травня 2016 року, проведеної у ході розгляду справи, вигрібна яма під вбиральнею літ. «В» на земельній ділянці АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_5) виходить в сторону до сусідньої земельної ділянки АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_4) і знаходиться від межової огорожі на відстані 0,23 м, що не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Пунктом 13.5 Статуту садівницького товариства «Струмок» встановлені правила внутрішнього розпорядку кооперативу, згідно з якими при освоєнні земельної ділянки та зведенні на ній будівель мінімальна відстань від убиральні і компостних ям до житлового будинку, в тому числі і на сусідніх ділянках, має становити 12 м.

Розташування вигрібної ями під вбиральнею літ. «В» на земельній ділянці ОСОБА_5 відносно житлових будинків, розташованих на земельних ділянках АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, відповідає вимогам Статуту товариства.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи наведене, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, дійшов обґрунтованого висновку про висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на недоведеність позивачем порушення його прав під час влаштування вигрібної ями.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судові рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Аргументи касаційної скарги про те, що відповідачем порушено правила добросусідства, досліджені судами та встановлено, що на день розгляду справи вигрібна яма не функціонує.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат