Справа № 466/9999/15 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/207/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м.Львів

Справа № 466/9999/15

Провадження № 22ц/783/4807/16

Колегія суддів Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретар Іванова О.О.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Дацько М.В.,

розглянула апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж»

на рішення Шевченківського районного суду м.Львова, ухвалене у м.Львові 15 лютого 2016 року (суддя Невойт П.С.)

у справі за позовом ОСОБА_2

до Приватного акціонерного товариства «ІРОКС»

про визнання права власності,-

встановила:

8 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «ІРОКС» про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1

В обґрунтування своїх вимог поислається на те, що 1 грудня 2011 року між нею та ЗАТ «ІРОКС» (тепер - ПрАТ «ІРОКС») укладено договір №47/5 підряду будівництва (завершення об'єкта незавершеного будівництва) та договір №047/5 купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва. Відповідно до цього договору позивач оплачує вартість будівельно-монтажних робіт квартири АДРЕСА_1. Згідно п. 1.2 договору за умови виконання замовником своїх інвестиційних зобов'язань у повному обсязі, замовник отримує право власності на об'єкт інвестування. Загальна вартість квартири за договором зі змінами встановлена в розмірі 413 405 грн. Вказана сума була повністю оплачена частинами, що підтверджується квитанціями та довідкою, виданою ПрАТ «ІРОКС». Договором встановлено, що після закінчення будівництва відповідач зобов'язаний здати будинок в експлуатацію, передати об'єкт інвестування у власність позивача, здійснити оформлення права власності на належний позивачу об'єкт завершеного будівництва. Позивач повністю виконала свої зобов'язання згідно договору, натомість відповідач не виконує своїх зобов'язань щодо оформлення права власності. До сьогоднішнього часу вона не має правовстановлюючого документу щодо права власності на вищевказану квартиру, а відповідач не визнає право власності на спірну квартиру. Тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду від 15 лютого 2016 року позов задоволено. Ухваленовизнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення оскаржує Товариство з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що власником мансарди над приміщеннями квартири позивача, яка знаходиться на десятому поверсі будинку, є ТзОВ «Галичбудмонтаж». Правові підстави для набуття позивачем права власності на спірні приміщення мансарди відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України у чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення редакції; ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України у чинній на даний час редакції суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 1 грудня 2011 року ЗАТ «ІРОКС» (тепер - ПрАТ «ІРОКС») та ОСОБА_5 (після укладення шлюбу - ОСОБА_6.) уклали договір № 047/5 купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва. Предметом цього договору є об'єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (5-та секція); квартира двохкімнатна, житловий поверх 10-й, загальна проектна площа 66,85 кв.м, знаходиться на стадії готовності 30% до експлуатації (т.1 а.с.11-12). Відповідно до цього договору сторони взяли на себе зобов'язання в майбутньому на умовах та в строки, викладені в цьому договорі, укласти договір підряду будівництва (завершення) об'єкта незавершеного будівництва (п.1 договору).

Пунктом 3 цього договору передбачено, що у відповідності до акту експертизи, який є невід'ємною частиною договору, об'єкт незавершеного будівництва: двохкімнатна квартира АДРЕСА_1, знаходиться на стадії готовності 30% до експлуатації.

Відповідно до п.5 зазначеного договору ОСОБА_5 сплачує продавцю кошти в розмірі 116 290 грн. з розрахунку 5 800 грн. за 1 кв.м. Після виконання даного пункту сторони зобов'язалися підписати акт приймання-передачі об'єкту незавершеного будівництва вартістю 116 290 грн. та укласти договір підряду завершення будівництва (п.5,6). Порядок та умови переходу права власності на об'єкт будівництва, вартість будівельно-монтажних робіт встановлюються договором підряду будівництва (п.8).

1 грудня 2011 року між ЗАТ «ІРОКС» (підрядник) та ОСОБА_5 (замовник) укладено договір № 47/5 підряду будівництва (завершення) об'єкта незавершеного будівництва (т.1 а.с.6-10). За умовами цього договору замовник оплачує вартість будівельного-монтажних робіт, необхідних для завершення об'єкта підрядником.

У п.1.3 вказаного договору зазначено характеристику об'єкта: місцезнаходження: АДРЕСА_1 загальна проектна площа 66,85 кв.м; поверх: 10-й житловий поверх.

У статті 2 договору передбачено загальну вартість виконаних будівельно-монтажних робіт та порядок розрахунків. Зокрема, договірна вартість будівельно-монтажних робіт становить 271 440 грн., що обчислюється з розрахунку 5 800 грн. за 1 кв.м та відповідає 46,8 кв.м (п.2.1). Пунктом 2.2 договору передбачено можливість зміни договірної вартості будівельно-монтажних робіт у випадку виникнення обставин, що суттєво впливають на вартість робіт, у т.ч. зміна курсу долара США, значне зростання вартості будівельних матеріалів і робіт, інфляційних процесів та інше.

Договором передбачено обов'язок підрядника вчиняти всі необхідні дії, спрямовані на оформлення замовником права власності на квартиру НОМЕР_1 загальною площею 66,85 кв.м, а також на стрихове приміщення площею 51,12 кв.м (п.4.7).

Згідно п. 6.1 договору у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань сторони несуть відповідальність, передбачену даним договором та чинним законодавством України. Досудове врегулювання спорів є обов'язковим для сторін цього договору (п.6.7).

Квитанцією до прибуткового касового ордера № 639 від 7 грудня 2011 року стверджується внесення ОСОБА_5 387 730 грн. згідно договору 047/5,47/5 від 1 грудня 2011 року (т.1 а.с.13).

Відповідно до довідки № 736 від 7 грудня 2011 року ОСОБА_5 сплатила пайовий внесок у розмірі 387 730 грн., що становить 100% вартості об'єкту інвестування - двохкімнатної квартири НОМЕР_1 загальною проектною площею 66,85 кв.м, 10-й житловий поверх у будинку на АДРЕСА_1 (т.1а.с.14).

Листами № 345 від 27 червня 2013 року та № 684 від 20 серпня 2013 року ПрАТ «ІРОКС» повідомив ОСОБА_5, що відповідно до Інвентаризаційної справи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» загальна площа квартири НОМЕР_1 становить 70,8 кв.м та просив оплатити залишкові 3,95 кв.м по ціні 6 500 грн. за 1 кв.м в розмірі 25 675 грн. відповідно до умов п.п.2.9,2.1,2.2 договору підряду (т.1 а.с.15-16). Сплата коштів у зазначеному вище розмірі проведена, що стверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів № 858 від 19 липня 2013 року та №1012 від 27 серпня 2013 року (т.1 а.с.17-18).

Таким чином, є встановленим, що площа квартири НОМЕР_1 у будинку № АДРЕСА_1 на десятому поверсі будинку становить 70,8 кв.м. Між позивачем та ПрАТ «ІРОКС» проведено повний розрахунок за квартиру цієї площі.

14 січня 2010 року ТзОВ «Галичбудмонтаж» та ЗАТ (ПрАТ) «ІРОКС» уклали договір підряду на виконання будівельно-монтажних робіт, за умовами якого ТзОВ «Галичбудмонтаж» виконував будівельно - монтажні роботи на об'єкті будівництва житлового будинку АДРЕСА_1

Відповідно до п. 2.2. зазначеного договору підряду на виконання будівельно - монтажних робіт замовник (ЗАТ (ПрАТ) «ІРОКС») після підписання актів та довідок про виконані роботи оплачує вартість виконаних будівельно - монтажних робіт виконавцю (ТзОВ «Галичбудмонтаж») шляхом перерахування грошових коштів або передачі у власність матеріальних цінностей (в тому числі об'єктів нерухомості) на суму вартості виконаних будівельно-монтажних робіт.

16 лютого 2012 року між ПрАТ «ІРОКС» та ТзОВ «Галичбудмонтаж» підписано додаткову угоду до договору підряду на виконання будівельно -монтажних робіт від 14 січня 2010 року відповідно до п. 1. якої ПрАТ «ІРОКС» за виконані ТзОВ «Галичбудмонтаж» будівельно-монтажні роботи на об'єкті будівництва багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 загальною вартістю, відповідно до підписаних сторонами довідок про вартість виконаних будівельних робіт зобов'язується здійснити розрахунок шляхом передачі у власність ТзОВ «Галичбудмонтаж» матеріальних цінностей, а саме об'єктів нерухомості на суму вартості виконаних будівельно - монтажних робіт. На виконання умов договору від 14 січня 2010 року та додаткової угоди від 16 лютого 2012 року між ПрАТ «ІРОКС» та ТзОВ «Галичбудмонтаж» 30 березня 2012 року укладено договори №070/5 та №70/5. Відповідно до цих договорів ПрАТ «ІРОКС» передав ТзОВ «Галичбудмонтаж» по акту приймання - передачі від 28 травня 2012 року мансарду АДРЕСА_1 площею згідно даних БТІ 53,9 кв.м (т.1 а.с.126).

17 лютого 2014 року між ПрАТ «ІРОКС» та ОСОБА_6 було укладено договори за якими ОСОБА_6 сплатила вартість мансарди № 181а (5-та секція) загальною площею 18,8 кв.м.

З наведеного вбачається, що отримане ТзОВ «Галичбудмонтаж» приміщення мансарди на підставі договору №070/5 та договору №70/5 підряду будівництва (завершення) об'єкта незавершеного будівництва від 30 березня 2012 року площею 53,9 кв.м, та приміщеня мансарди, отримане ОСОБА_6 на підставі укладених договорів площею 18,8 кв.м, є різними приміщеннями.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем повністю оплачено вартість об'єкту інвестування, що підтверджується квитанціями та довідкою, виданою ПрАТ «ІРОКС».

Договором передбачено, що після закінчення будівництва відповідач зобов'язаний здати будинок в експлуатацію, передати об'єкт інвестування у власність позивача здійснити оформлення права власності на належний позивачу об'єкт інвестування.

Суд виходив з того, що позивач повністю виконала свої зобов'язання згідно укладених договорів, натомість відповідач не виконує своїх зобов'язань щодо здачі будинку в експлуатацію та оформлення права власності.

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 10 липня 2014 року, зареєстрованої в Інспекції ДАБК у Львівській області, будинок, в якому розташована спірна квартира, вважається закінченим будівництвом об'єктом, який готовий до експлуатації.

20 травня 2014 року на спірну квартиру був виготовлений технічний паспорт, згідно якого квартира АДРЕСА_1, має загальну площу 124,7 кв.м та складається з чотирьох кімнат житловою площею 83,7 кв.м.

Посилаючись на ст.ст. 328, 331, 334 та 392 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про підставність позову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Об'єкт інвестиційного будівництва, зазначений і описаний в укладених між сторонами договорах, наданих позивачем на підтвердження належної правової підстави набуття права власності на нерухоме майно, і спірна квартира, на яку суд першої інстанції визнав право власності, істотно відрізняються за площею та за якісними характеристиками.

Довідкою ПрАТ «ІРОКС» № 736 від 7 грудня 2011 року та квитанціями № 858 і 1012 відповідно від 19 липня та 27 серпня 2013 року підтверджується факт оплати позивачем 100% вартості квартири загальною площею 70,8 кв.м.

Наданий технічний паспорт квартири фіксує фактичний стан квартири та не є правовстановлюючим документом.

Внаслідок задоволення позову ОСОБА_2 судом вирішено питання про права ЗАТ «Галичбудмонтаж» на приміщення, розташоване в мансардному поверсі будинку, на частину якого судом визнано право власності за позивачем.

Вимоги п. 6.7 договору підряду, де передбачено, що досудове врегулювання спорів є обов'язковим для сторін цього договору, є невиконаними.

Відповідно до статті 331 ЦК України до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначено статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється у різному порядку залежно від категорій їх складності і, відповідно від того, як оформлена вся попередня правова процедура будівництва:

-об'єкти І - III категорії складності приймаються в експлуатацію шляхом реєстрації відповідною Інспекцією ДАБК декларації про готовність об'єкта до експлуатації;

-об'єкти IV - V категорій складності приймаються в експлуатацію шляхом оформлення забудовником акта готовності об'єкта до експлуатації і видачі нспекцією ДАБК сертифіката.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Відомості про всі декларації та сертифікати вносяться до Єдиного будреєстру у порядку, передбаченому наказом Мінбуду від 24 червня 2011 року.

Декларація про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрована Інспекцією ДАБК у Львівській області 10 липня 2014 року.

Разом з тим, докази державної реєстрації права власності на новостворене майно в матеріалах справи відсутні.

У договорі підряду, укладеному сторонами, визначено, що вчинення усіх необхідних дій, спрямованих на здійснення оформлення замовником права власності на об'єкт інвестування, є обов'язком підрядника, який зобов'язаний це здійснити у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 875 ЦК України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 876 ЦК України, власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник.

Стаття 883 ЦК України передбачає, що підрядник відповідає за недоліки збудованого об'єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини. За невиконання або неналежне виконання обов'язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Тобто, законом передбачено способи захисту прав замовника внаслідок невиконання або неналежного виконання умов договору будівельного підряду.

Позивачем обрано спосіб захисту, який не передбачений умовами договорів, а також нормами матеріального закону, які регулюють спірні правовідносини.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який посвідчує її право власності.

Статтею 328 цього Кодексу передбачено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний кодекс України передбачає лише у статтях 335 та 376. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема, із правочинів.

Стаття 392 цього Кодексу не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує, або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відтак, набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти.

На підставі аналізу наявних в справі доказі, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем не наведено передбачених законом підстав та доказів у який передбачений законом спосіб вона набула право власності на квартиру площею 124,7 кв.м і таке її право підлягає захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції належним чином не з'ясував характер спірних правовідносин, не застосував до них норми матеріального закону, які підлягали застосуванню, не дав належної правової оцінки наявним у справі доказам, та прийшов до неправильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України таке судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 15 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 березня 2018 року.

Головуючий______________________Т.І.Приколота

Судді: ___________ Ю.Р.Мікуш _______________О.Ф.Павлишин