Справа № 357/9189/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 10.06.2008року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов цього кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 60900 швейцарських франків, а позичальник зобов'язувалася в порядку та на умовах визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 12.12.2011року АКІБ «УкрСиббснк» відступило ТОВ «Кей-Колект», відповідно до Договору факторингу №1, свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору № 0. Станом на 12.07.2017року заборгованість відповідача перед ТОВ «Кей-Колект» згідно кредитного договору становить - 34076,62 швейцарських франків, що еквівалентно 914299,13грн., яку позивач просить суд стягнуть з ОСОБА_1 та стягнути судовий збір в розмірі 13714,49грн.

Позивач в судове засідання не направив свого представника, подали до суду клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника, просили позов задовольнити.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та подав письмово викладену заяву про застосування строків позовної давності до даних позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 10.06.2008року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 60900швейцарських франків, а позичальник зобов'язувалася в порядку та на умовах визначених кредитним договором повертати кредитні кошти, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Згідно п.1.1Договору про надання споживчого кредиту, банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, швейцарські франки, в сумі 60900, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

За п.1.2.2 Договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термінах та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь - якому випадку не пізніше 11 червня 2029 року.

Пунктом 1.3.1 договору передбачено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 9,990% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Пунктом 1.3.3. Договору передбачено, що нарахування процентів за цим договором здійснюються щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства.

Встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем 17.06.2008 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого банком прийнято від ОСОБА_1 в заставу нерухоме майно предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 52,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Наведене підтверджується копією договору іпотеки (а.с.12-16).

Встановленим, також, є те, що 12.12.2011року відповідно до договору факторингу № 1 ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договорі № 0. Та новий кредитор скористався наданим правом, звернувся до позичальника з вимогою про повернення кредитних коштів, подав даний позов до суду 10.08.2017 року та направив ОСОБА_1 повідомлення в жовтні 2017 року (а.с.51).

Представник відповідача заперечуючи позов, пояснив, що ОСОБА_1 відмовилась від отримання кредиту та не писала відповідних заяв, не відкривала вищевказаний рахунок для отримання коштів, так як не підписувала договору про відкриття рахунку. Первинні документи, які не містять обов'язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Порядок видачі коштів в готівковій та безготівковій формі регламентовано спеціальним нормативно-правовим актом, який діяв на той час - Постановою Правління Національного банку України 14.08.2003 N 337 «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України. Відповідач зазначає, що жодного документу не було надано позивачем для обґрунтування законності своїх позовних вимог і позивачем не підтверджено, як обставину невиконання кредитного зобов'язання відповідачем, та й не підтверджено обставину виконання кредитного зобов'язання банком. Крім того, відповідач вказує, що позивач не повідомляв про те, що є новим кредитором і має право вимоги до ОСОБА_1 та не надав суду докази відправки банком повідомлення позичальнику про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит. Також, відповідач вказує на ненадання позивачем доказів щодо його права на здійснення валютних операцій та вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та відсотками по валютному кредитному договору.

Іноземна валюта може використовуватись в Україні у вигляді і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. В пунктах «в» та «г» ч. 4. ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"зазначено, що індивідуальні ліцензії видаються у разі: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Відповідно до п.1.5. Постанови Національного банку від 14.10.2004, № 483 «Про затвердження Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за змістом вказані норми матеріального права передбачають наявність у фінансової установи дозволу чи ліцензії, на здійснення валютних операцій, які видаються Національним Банком України.

Суд звертає увагу, що при розгляді даної справи, за клопотанням сторони відповідача, неодноразово було витребувано у позивача документи, як докази в підтвердження позовних вимог, та було визнано явку представника позивача до суду обов'язковою.

Позивач так і не надав суду витребувані докази: оригінал кредитної справи з оригіналом кредитного договору № 0 від 10.06.2008 року, додатками до договору, графіком погашення кредиту, первинні касові та меморіальні документи, які свідчать про видачу кредитних коштів відповідачу в сумі 60 900 швейцарських франків, заяву на видачу готівки; банківську виписку руху коштів по рахунку; оригінал договору банківського рахунку, з якого надавались кредитні кошти і з якого відбувалась проплата за кредитом; заяву про відкриття рахунку, з якого надавались кредитні кошти і з якого відбувалась про плата за кредитом; картку із зразками підписів клієнта; деталізовану довідку про суму заборгованості з 10.06.2008 року по день подачі позову, окремо: заборгованість за тілом кредиту, по відсотках із зазначенням відсоткових ставок, по комісії, пені, штрафи; договір факторингу № 1 між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» від 12.12.2011 року з Додатком № 1; акт приймання-передачі прав вимоги згідно з Додатком № 2 до договору факторингу; платіжне доручення або інший документ, що підтверджує виплату винагороди /суми фінансування/ ТОВ «Кей-Колект» за договором факторингу; розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором на дату передачі права вимоги; докази своєчасного повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором; копію валютної ліцензії ТОВ «Кей-Колект».

В силу ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідач подала суду заяву про застосування строків позовної давності.

Так, відповідач в обґрунтування заяви про застосування строків позовної давності при розгляді даного спору вказує, що ще 12.12.2011 року АКІБ «УкрСибБанк» відступив ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відповідно до Договору факторингу №1 свої права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_1 по кредитному договору № 0. 04.11.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом було зареєстровано позовну заяву ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В подальшому, позовну заяву було залишено без розгляду ухвалою суду від 21.01.2014 року по справі №357/15919/13-ц в зв'язку з повторною неявкою представника позивача до суду. Зазначене вказує, що позивач однозначно знав про порушене своє право станом на 04.11.2013 року /день реєстрації справи №357/15919/13-ц/, то трьохрічний строк позовної давності сплив 05.11.2016 року, задовго до того як позивачем було подано повторний позов. Крім того, повідомленням від 27.12.2013 року ТОВ «УКРБОРГ» (яке на підставі договору №6-к здійснює від імені ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» усі необхідні юридичні і фактичні дії по стягненню заборгованості по кредитному договору №0 від 10.06.2008 року, і що не спростовується позивачем на своєму сайті за посиланням http://k- kolIekt.com/images/doc/newsl.pdf, де зокрема зазначено, що «більш ніж три з половиною роки, ТОВ «Кей-Колект» співпрацює з колекторською компанією «УкрБорг»» зазначає про наявність боргу по залишку основного боргу у розмірі 45699,06 CHF, а також вимагає звернутися в ТОВ «УКРБОРГ» для погашення заборгованості, що також свідчить про обізнаність позивача про своє порушене право.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення ? невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Суд встановив, що сторони кредитного договору №0 від 10.06.2008 р. визначили як строк дії договору ? до 11.06.2029 року (пункт 1.2.2. кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, а також строки сплати процентів за користування кредитом - щомісячно (пункт 1.3.3., 1.3.4).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору ? до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З наданої довідки-розрахунку вбачається, що з листопада 2009 року у позичальника за вказаним кредитним договором виникла заборгованість по тілу кредиту.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років.

Отже, як було встановлено судом ТОВ «Кей-Колект» 04.11.2013 року зверталося до суду з вимогою до ОСОБА_1 про дострокове стягнення суми заборгованості за договором №0 від 10.06.2008 р., у зв'язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору, тобто позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду з такою вимогою 04.11.2013 року.

Якщо кредитор, в даному випадку, правонаступник кредитора, змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені в листопаді 2013 року, позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й мав можливість пред'явити (повторно) позов до боржника протягом трьох років, а звернувся до суду з даним позовом 10.08.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Таку правову позицію щодо застосування строків позовної давності викладено в Постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року (у справі за № 6-990цс15).

Отже, на підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» слід відмовити, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності і дане є підставою для відмови в позові.

Керуючись ст. ст. 252-256, 261,267,526,629, 1050 ЦК України, ст.12,13, 81, 158, 258- 265 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.03.2018 року.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

Суддя О. Я. Ярмола