Провадження № 2/127/3211/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: судді Бойка В.М.,

за участю секретаря Ревтюх О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі державної казначейської служби України у м. Вінниці третьої особи Управління пенсійного фонду України в м. Вінниці про відшкодування майнової шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся позивач з позовом до Держави України в особі державної казначейської служби України у м. Вінниці третьої особи Управління пенсійного фонду України в м. Вінниці про відшкодування майнової шкоди з вимогами стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України 27026,66 грн. майнової шкоди у вигляді недоотриманого щомісячного довічного грошового утримання завданої законом, що визнаний неконституційним.

Позов мотивовано тим, що Управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 15 грудня 2016 року у розмірі 23232 грн. Починаючи з дня призначення довічного грошового утримання судді у відставці та до 1 березня 2018 року з нього пенсійним фондом незаконно щомісячно утримувався податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. Всього утримано податку та збору 27026, 66грн. Вважає, що дії по утриманню податку з доходів фізичних осіб та військового збору з довічного грошового утримання судді у відставці є незаконними, виходячи із таких підстав.

Рішенням Конституційного суду України від 27.02.2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, шо до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-УІІ (далі - Закон № 1166) пункт 164.2 статті 164 Кодексу доповнено новим

підпунктом 164.2.19, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти визнання позову заперечував в повному обсязі.

Відповідачем подано до суду відзив, проти визнання позову заперечує, на думку Управління належними відповідачамим у даній справі повинні бути управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці та Державна казначейська служба України.

Представник третьої особи надав до суду письмові пояснення, просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки норми Податкового кодексу втратили чинність в частині оподаткування пенсійних виплат з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018р., а тому саме з цього часу повинно бути припинено відрахування.

Позивачем подано заяву в якій він вказав, що відсутність механізму відшкодування шкоди, завданої актами та діями, відсутність закону що урегульовує ці питання, на що вказує відповідач, не дають підстав для відмови у позові, оскільки держава має захищати громадян правовим механізмом захисту прав особи від будь-якого порушення. Визначення закону чи окремих його положень Конституційним Судом України неконституційний, а тому безпідставні доводи щодо цього питання у відзиві. Щодо питання про те, чи можна вважати збитками грошові кошти, що не отримані громадянином, у зв'язку з їх утриманням у вигляді обов'язкових податків відповідно до положень чинного законодавства, то доводи суперечить правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 18 травня 2016 року по справі №6-237цс 16 зміст якої спростовує доводи відповідача.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 15 грудня 2016 року у розмірі 23232 грн. Судом встановлено, що починаючи з дня призначення довічного грошового утримання судді у відставці та до 1 березня 2018 року з позивача пенсійним фондом незаконно щомісячно утримувався податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. (а.с. 11)

Ціна позу повністю підтверджена матеріалами справи. ( а.с. 10-11)

Суд бере до уваги, що в даному випадку Держава Україна в особі управління Державної казначейської служби у місті Вінниці визначена відповідачем у справі, враховуючи Положення про Державну казначейську службу України, та правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.01.2018 року, справа №454/1642/16-ц.Таким чином, за умовами даного

делікту, для застосування такої відповідальності як відшкодування шкоди органом державної влади, суду необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме встановити факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності, шкідливого наслідку такої поведінки (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою. У відповідності до положення статті 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Рішенням Конституційного суду України від 27.02.2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення абзацу першого підпункту 164.2.19

пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, шо до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-УІІ (далі - Закон № 1166) пункт 164.2 статті 164 Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Після запровадження у законодавстві України з 1 липня 2014 року оподаткування пенсій упродовж двох років Верховна Рада України тричі вносила зміни. Встановлення Верховною Радою України у законодавстві України оподаткування пенсій та зміни суми, з якої починається таке оподаткування, суперечить таким елементам конституційного принципу верховенства права, як правова визначеність, правова передбачуваність, правомірні очікування та справедливість, тому положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України не відповідає частині першій статті 8 Конституції України. Конституційний Суд України вказав, що правове регулювання у сфері оподаткування пенсій певних категорій осіб спотворює сутність обов'язку держави, щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію, оскільки не узгоджується з принципом рівності, а також з обумовленою ним вимогою збалансування прав та обов'язків. Застосований законодавцем підхід до визначення категорій (груп) пенсіонерів, пенсії яких підлягають оподаткуванню, свідчить про порушення такого принципу.

Згідно з положенням статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Ч. 3 цієї статті визначено, що фізичним або юридичним особам гарантоване право на відшкодування державою у встановленому законом порядку матеріальної чи моральної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними.

ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Статтею 22 ЦК України гарантовано право особі на відшкодування збитків завданих у результаті порушення її цивільного права. Частиною 2 цієї статті цього Кодексу визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода) Отже, поняття збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його І цивільного права, про що зазначив Верховний Суд України у постанові №6-237цс16 від 18 травня 2016 року.

Щодо доводів відповідача про неналежність відповідача, суд звертає увагу, що оскільки управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області є територіальним підрозділом казначейської служби України та виконує відповідні функції держави, то відповідно має повноваження на представництво. Отже викладені відповідачем у відзиві доводи є безпідставними та необґрунтованими.

Суд погоджується з доводами позивача що до того, що відсутність механізму відшкодування шкоди, завданої актами та діями, відсутність закону що урегульовує ці питання, на що вказує відповідач, не дають підстав для відмови у позові, оскільки держава має захищати громадян правовим механізмом захисту прав особи від будь-якого порушення, визначення закону чи окремих його положень Конституційним Судом України неконституційним, а тому безпідставні доводи щодо тверджень у відзиві. Щодо питання про те, чи можна вважати збитками грошові кошти, що ж не отримані громадянином, у зв'язку з їх утриманням у вигляді обов'язкових податків відповідно до положень чинного законодавства, то доводи відповідача суперечить правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 18 травня 2016 року по справі №6-237цс 16 зміст якої спростовує доводи відповідача.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обгрунтвоаний повістю підтверджений матеріалами справи підлягає задоволенню в повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись Рішенням Конституційного суду України від 27.02.2018 року № 1-р/2018, ст. 152 Конституції України ст. 16, 22, ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 259, 260, 263, 265, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України 27026,66 грн. майнової шкоди у вигляді недоотриманого щомісячного довічного грошового утримання завданої законом, що визнаний неконституційним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 30.11.2018р.

Суддя :