30 листопада 2018 року
Рiвненський мiський суд Рівненської області
в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,
Позивач попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити. Не заперечує, у разі неявки відповідача щодо винесення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
За згодою позивача відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 05.12.2005 року по справі № 2-9508/2005 з ОСОБА_3 було стягнено аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, у розмірі 450 грн щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по аліментам, суд виходив з такого.
Згідно ч. 3 ст.195 СК України,- розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Згідно з ч. 8 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження",- спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження", а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме.
Крім того, аліменти на користь позивачки вже стягнуті рішенням суду та повторному стягненню не підлягають, заборгованість за аліментами підлягає стягненню з боржника у порядку, передбаченому законом «Про виконавче провадження».
Дані розрахунки складено державним виконавцем Ковальчук Н.М. у відповідності до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» і сторонами не оспорюються. Доказів протилежного суду не надано.
Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України (далі СК України) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Згідно з роз»ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені).
Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів останній суду не подав і судом їх не здобуто.
Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими.
Вирішуючи питання щодо розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує правову природу пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов»язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.
При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.
Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.
З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).
Суд бере до уваги розрахунок позивачки щодо суми неустойки за прострочені платежі по аліментах, який ніким не оспорений і доказів протилежного суду не надано та вважає, що позивачка має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, який не сплачував аліменти у повному обсязі, та не надав доказів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів як стимул належного виконання обов»язку.
Відтак, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними письмовими та допустимими доказами, не спростовані відповідачем, а тому вони підлягають до повного задоволення.
Що стосується позовної вимоги про стягнення інфляційних витрат за прострочення сплати аліментів, то суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч.1ст.1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» №1282 від 03.07.1991 року індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 вказаного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.
Відповідно до правової позиції висловленої судовою палатою у цивільних справах Верховного суду України у своїй Постанові від 06 листопада 2013 року по цивільній справі № 6-113 цс13, констатовано, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8ст. 8 ЦПК України в порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".
Частина 2 ст. 184 СК України, визначає, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Пункт 10-4 Постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року « Про затвердження порядку проведення індексацій грошових доходів населення», встановлює, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти.
Для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 р., обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України від 17 травня 2016 р. № 1368-VIII Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі.
Позивачем проведено розрахунок індексу інфляції всієї суми заборгованості по несплаті аліментів, починаючи з червня місяця 2016 року по липень місяць 2018 року включно, що становить 1636 грн 10 коп.
Вищевказаний розрахунок ніким не оспорений і доказів протилежного суду не надано, а відтак суд даний розрахунок бере до уваги при встановленні обставин по справі та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат.
При цьому, згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, документально підтверджених судових витрат в розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд, -
В И Р I Ш И В :
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судових витрат по справі, що складаються з судового збору.
В задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеого строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У випадку неподання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після закінчення строку на їх подання.
Позивач ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії СР №9822843, виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 13.
Відповідач - ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 16.
Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина