Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4769/18
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

28 листопада 2018 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючий суддя Яковенко Н.Л., секретар судового засідання Кондра Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні Київського районного суду м. Полтави цивільну справу № 552/4769/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, третя особа - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 21 серпня 2018 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, який уточнила в поданій до суду 20 вересня 2018 року заяві.

В своїй заявах позивач посилалася на те, що 01 липня 2018 року її сину ОСОБА_6, 2006 року народження, було завдано травми, а саме - вибито зуби.

Вказувала, що винуватцями події є діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Також позивач в своїй позовній заяві зазначала, що відповідач ОСОБА_2 згідно з постановою від 03 липня 2018 року притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, отже, постанова підтверджує факт порушення з боку відповідача прав її сина, що призвело до фізичної та моральної травми та спричинило значних збитків.

Позивач зазначала, що зверталася до медичних установ, лікарями було здійснено огляд та проведено лікування травмованих зубів сина, загальна сума витрат склала 15720 грн.

Вказувала, що внаслідок умисних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які призвели до травми зубів, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов'язків, її синові заподіяні моральні страждання, розмір яких оцінює в 30000 грн.

В своїй уточненій позовній заяві просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 15720 грн. для компенсації матеріальних збитків, 30000 грн. для компенсації моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2018 року позовна заява ОСОБА_4 прийнята судом до розгляду за правилами загального позовного провадження.

11 вересня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_4

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2018 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено судове засідання з розгляду справи по суті.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача повністю підтримав вимоги позовної заяви ОСОБА_4, посилаючись на викладені в ній обставини.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не оспорювала сам факт події, в результаті якої було травмовано зуби малолітнього ОСОБА_6, 2006 року народження. Але пояснила, що дії її сина ОСОБА_7, 2007 року народження, були неумисними, а кидання камінців відбувалося за ініціативи малолітнього ОСОБА_6, 2006 року народження. Погоджувалася з тим, що як мати малолітнього сина ОСОБА_7 має відшкодувати спричинену шкоду, але вважає, що з урахуванням дій самого ОСОБА_6, 2006 року народження, нею підлягають відшкодуванню лише половина витрат на лікування, які було здійснені позивачем 03 липня 2018 року в загальному розмірі 11760 грн.

Представник відповідача вважає, що підлягають задоволенню лише частково позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків.

Третя особа ОСОБА_5 звернулася в суд з заявою про розгляд справи без її участі.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 має малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач ОСОБА_2 є матір'ю малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Також дослідженими в справі доказами встановлено, що 01 липня 2018 року в період з 17 год. до 18 год. на території спортивного майданчика Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 38 в м. Полтаві по вул. Пушкіна, 74 між малолітніми ОСОБА_6, 2006 року народження, та ОСОБА_7, 2007 року народження, за взаємною згодою з ініціативи ОСОБА_6, в доброзичливій атмосфері відбувалися спільні дії з кидання камінців один в одного.

В результаті дій малолітнього ОСОБА_7, 2007 року народження, які полягали в киданні камінця, неумисно було травмовано передні зуби малолітнього ОСОБА_6, 2006 року народження.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 з приводу отриманих малолітнім сином ОСОБА_6 ушкоджень зверталася до ПП «Стоматологічна фірма «КомпоДент-Арт», медичною установою 03 липня 2018 року було проведено огляд ОСОБА_6 та встановлено діагноз: вертикальна тріщина та вколочена травма зуба 1.1; перелом коронок зубів 1.1 та 2.1; відкол твердих тканин зуба 3.1.

Окрім того, 03 липня 2018 року стоматологічною клінікою виконано рентгенологічне дослідження та встановлено діагноз: на внутрішньо ротовій рентгенограмі визначається вертикальна тріщина кореня зуба 1.1 та перелом коронки зуба 1.1; перелом коронки зуба 2.1.

У зв'язку з отриманим ушкодженням зубів ОСОБА_6, 2006 року народження, 03 липня 208 року, 27 серпня 2018 року та 30 серпня 2018 року проведено лікування, вартість якого склала:

- 03 липня 2018 року 11760 грн. (а.с. 12);

- 27 серпня 2018 року 1980 грн. (а.с. 37);

- 30 серпня 2018 року 1980 грн. (а.с.37),

всього - 15720 грн.

Відповідно до норм ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Понесені позивачем ОСОБА_4 витрати на лікування сина ОСОБА_6 в розмірі 15720 грн. є тими витратами, які позивач зробила для відновлення порушеного права, тому є реальними збиткам.

Тому суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_4 в силу норм ст. 22 ЦК України має право на їх відшкодування в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Оскільки шкода завдана малолітнім ОСОБА_7, 2007 року народження, суд приходить до висновку, що така шкода має бути відшкодована саме відповідачем ОСОБА_2, яка є матір'ю малолітнього ОСОБА_7.

З цих підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальних збитків є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

З відповідача ОСОБА_2 на корить позивача ОСОБА_4 на відшкодування матеріальних збитків підлягає стягненню сума в розмірі 15720 грн.

Посилання відповідача на ту обставину, що розмір спричиненої шкоди з урахуванням поведінки самого ОСОБА_6, 2006 року народження, має бути розподілений порівну між сторонами по справі не може бути прийняте судом до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим ч. 3 зазначеної статті визначено, що вина потерпілого не враховується в разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому, зокрема, додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

З огляду на зазначені положення закону розмір відшкодування витрат позивача, як законного представника малолітнього потерпілого, на лікування пошкоджених зубів дитини не може бути зменшений у зв'язку з наявністю в діях дитини грубої необережності на підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК.

Тому суд приходить до висновку про стягнення розміру витрат з відповідача в повному обсязі без врахування ступеня вини самого ОСОБА_6, 2006 року народження.

Також судом не може бути прийняте до уваги твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що витрати позивача на лікування, здійснені 27 серпня 2018 року та 30 серпня 2018 року не підлягають відшкодуванню.

Як встановлено судом, 27 серпня 2018 року ПП «Стоматологічна фірма «КомпоДент-Арт» було здійснено лікування зуба 2.1 ОСОБА_6 з діагнозом, зокрема, простий пульпіт зуба 2.1 травматичного походження (а.с. 111, 112). 30 серпня 2018 року (а.с.с 113,114) відбулося лікування зуба 1.1, діагноз: простий пульпіт зуба 1.1 травматичного походження.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідне лікування було здійснене саме у зв'язку з травмою зубів ОСОБА_6, що мала місце 01 липня 2018 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що моральних страждань спричинено внаслідок умисних спільних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов'язків.

Разом з тим, дослідженими в справі доказами встановлено, що травмування зубів малолітнього ОСОБА_6 відбулося внаслідок неумисних дій малолітнього ОСОБА_7, 2007 року народження, спровокованих безпосередньо самим ОСОБА_6, 2006 року народження, з ініціативи якого відбувалося кидання камінців.

Окрім того, дослідженими в справі доказами не доведено факт неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 батьківських обов'язків.

Натомість, як встановлено судом, ОСОБА_2 виключно позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 78), сусідами (а.с. 78а). Згідно з даними характеристики навчального закладу, де навчається ОСОБА_7, 2007 року народження, (а.с. 79) мати ОСОБА_2 допомагає в підготовці уроків, регулярно відвідує батьківські збори, дисциплінована, врівноважена, не схильна до конфліктів, турботлива, дитина завжди охайна. За характеристикою батьки цікавляться навчанням дитини та приділяють належну увагу вихованню сина.

Обставини, встановлені постаново ГБ № 077678 по справі про адміністративне правопорушення від 03 липня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді попередження (а.с. 73) в силу норм ст. 82 ЦПК України не є обов'язковими для суду та підлягають доказуванню в загальному порядку.

Окрім того, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КпАП настає у разі ухилення батьків від виконання обов'язків щодо навчання та виховання неповнолітніх дітей. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов'язаної з незабезпеченням їхнього належного виховання та навчання. Сама ж по собі та обставина, що малолітній син відповідача ОСОБА_2 з необережності спричинив пошкодження зубів малолітнього ОСОБА_6, не може бути достатньою підставою для висновку про те, що ОСОБА_2 ухиляється чи не виконує покладених на неї обов'язків щодо виховання та навчання сина.

Тому суд приходить до висновку, що твердження позивача про спричинення моральних страждань з вини відповідача ОСОБА_2 не заслуговує на увагу.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У частині третій статті 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення відшкодування моральної шкоди, суд враховує винну поведінку самого ОСОБА_6, 2006 року народження, який був ініціатором кидання камінців, неумисні дії малолітнього ОСОБА_7, 2007 року народження, вчинені відповідачем ОСОБА_2 дії, направлені на мирне врегулювання спору та на добровільне відшкодування завданих збитків.

Також суд бере до увагу обставину, що малолітній ОСОБА_6, 2006 року народження, до подій, які відбулися 01 липня 2018 року, неодноразово звертався за медичною установою до стоматологічних клінік саме зі скаргами на рухомі зуби, на порожнини в зубі.

Тому суд, з урахуванням положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків в повному обсязі за обставин справи само по собі є достатнім справедливим відшкодуванням спричиненої позивачу шкоди. При цьому суд виходить з загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, а також з того, що розмір відшкодування потерпілому не повинен призводити до його збагачення.

Нормами ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. за вимоги про відшкодування матеріальних збитків та 704,80 грн. за пред'явлені вимоги про відшкодування моральної шкоди (а.с 1-2).

У зв'язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в цій частині понесені позивачем ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору не підлягають їй відшкодуванню.

Тому суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Посилання відповідача в поданих до суду заявах на ту обставину, що позивачем при зверненні до суду не в повному обсязі сплачено судовий збір за пред'явлені вимоги про відшкодування шкоди не заслуговують н увагу.

Розміри ставок судового збору визначені в ст. 4 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, за вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн. позивач мала сплатити судовий збір в розмірі 704,80 грн., тобто, нею було виконано вимоги Закону.

В свою чергу ставка судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб передбачена, на що посилається відповідач, встановлена за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди в справах про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 15720 грн. на відшкодування матеріальних збитків, 704 грн. 80 коп. понесених судових витрат, а всього - 16424 грн. 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_4 (місце проживання 36014, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

- відповідач ОСОБА_2 (місце проживання 36014, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2);

- третя особа ОСОБА_5 (місце проживання 36014, АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2).

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2018 року.

Головуючий суддя /підпис/ Н.Л.Яковенко

Суддя Н.Л.Яковенко

28.11.2018