РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Гумен Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Скришевської О.Р., учасників справи: представника заявника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/14366/17 за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа територіальна громада в особі Житомирської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звертаючись до суду з заявою в порядку окремого провадження, просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини в квартирі АДРЕСА_1, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він разом зі своєю матірю ОСОБА_3 проживав у вказаній квартирі та проводив догляд за своєю матірю, оскільки вона потребувала стороннього догляду. За життя, його мати склала заповіт, за яким розпорядилася всім майна на його користь. Одразу після смерті матері він не звертався до нотаріальної контори із заявою про намір прийняти спадщину після смерті матері, однак після звернення отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій оскільки пропустив строк на таке звернення, а тому встановлення відповідного факту йому необхідно для реалізації прав як спадкоємця.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представника заявника, врахувавши покази свідків, суд приходить до наступного.

Як роз'яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, яка померла 05.12.2016 року була зареєстрована та постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 3, 39)

08.12.2004 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким все своє майно заповіла своєму сину - ОСОБА_2. (а.с. 4,5)

Син спадкодавця ОСОБА_2, який є спадкоємцем першої черги звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом зі спливом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України.

Нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 21.11.2017 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 321/02-31 оскільки закінчився шестимісячний строк для прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3. (а.с. 16)

Відповідно до довідки КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №1» Житомирської міської ради №2014 віч 07.10.2017 року ОСОБА_2 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 40)

Заслухані свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свідчили, що особисто знали як ОСОБА_3 так її сина ОСОБА_2 оскільки являються їхніми сусідами. ОСОБА_2 останні роки постійно проживав зі своєю матірю ОСОБА_3, доглядав за нею, оскільки остання хворіла, вони мали спільне господарство та побут. За адресою АДРЕСА_2, ОСОБА_2 проживає до теперішнього часу, він організував та за власні кошти оплатив похорони, про існування інших спадкоємців їм нічого не відомо.

Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Відповідно до повідомлення нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 22.02.2018 року №53/01-16 спадкова справа до майна померлої 05.12.2016 року ОСОБА_3 не заводилися. (а.с. 41)

Пунктом другим постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що справи про спадкування судами розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Разом з тим, судом не встановлено фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно вимог статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, статті 16 ЦК України позивач має право самостійно визначати ефективний для себе спосіб захисту свого порушеного права, якщо такий спосіб захисту передбачено законом.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, судом встановлено що ОСОБА_2 постійно проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 по день її смерті в квартирі АДРЕСА_3, а тому суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_2, заінтересована особа територіальна громада в особі Житомирської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 293, 315, 319, ч. 2 п. 5 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа територіальна громада в особі Житомирської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем задовольнити.

Встановити факт постійного проживання спадкодавця ОСОБА_3 що померла 05.12.2016 року разом зі спадкоємцем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартирі АДРЕСА_1, на момент відкриття спадщини, тобто смерті ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне судове рішення складено 22.03.2018 року.

Суддя: