Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 359/2801/15-ц

провадження № 61-593св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, у складі судді Муранової-Лесів І. В., від 06 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Кашперської Т. Ц., Кулішенка Ю. М., від 12 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтв про право власності, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що 12 вересня 2006 року її батько - ОСОБА_6 подарував їй житловий будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_3 вказала, що рішенням міської ради від 03 листопада 2005 року ОСОБА_6 було передано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, та на підставі вказаного рішення було видано державний акт на право власності на землю. Позивач також зазначила, що після набуття нею права власності на будинок за договором дарування від 12 вересня 2006 року будь-яких правочинів щодо земельної ділянки між нею та її батьком не укладалося, а земельна ділянка так і залишилася оформленою на ім'я батька. ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_6 помер. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доводяться позивачу матір'ю і сестрою та є спадкоємцями померлого ОСОБА_6 ОСОБА_3 зазначила, що відповідно до вимог статті

377 ЦК України та статті 120 ЗК України з набуттям нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, право власності попереднього власника земельної ділянки, що була передана для будівництва та обслуговування цього будинку, припинилось. Разом з цим, з набуттям у власність житлового будинку АДРЕСА_1 до позивача, як до нового власника, перейшло право власності на земельну ділянку, на якій житловий будинок розміщений, без зміни цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для її попереднього власника. Листом від 21 листопада 2014 року приватним нотаріусом Дудкою О. С. позивача повідомлено, що до складу майна, яке входить до спадкової маси, замість спірної земельної ділянки площею 0,1000 га включено дві земельні ділянки площею 0,0608 га та площею

0,0392 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позивач зазначає, що ОСОБА_6 поза її волею, без її відома вчинив розпорядчі дії щодо поділу земельної ділянки, що суперечить положенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 41 Конституції України, статтям 373, 375 ЦК України та статті 152 ЗК України.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 26966850, видане 18 вересня 2014 року реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0608 га, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 26965451, видане 18 вересня 2014 року реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0392 га; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_4 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку (а.с.61-64).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 26966850, на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0608 га та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 26965451, на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_3, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0392 га та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення першої інстанції мотивоване тим, щообраний позивачем спосіб захисту її порушених прав, як власника земельної ділянки, не суперечить чинному законодавству, є обґрунтованим та сприяє відновленню порушеного права. Суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір земельної ділянки, належної позивачу не визначений, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку.

12 липня 2016 року рішенням апеляційного суду Київської області рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року скасовано у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 та ухвалено у цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_4 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що районний суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку, оскільки у випадку переходу права власності на будівлю, споруду у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти.

У липні 2016 року ОСОБА_4подано касаційну скаргу на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 12 липня 2016 року.

21 вересня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

17 жовтня 2016 року ОСОБА_3 подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказує на її необґрунтованість та безпідставність.

19 липня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтв про право власності, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на земельну ділянку призначено до судового розгляду.

06 вересня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зупинено виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 12 липня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 січня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу Синельникову Є. В.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 12 липня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи та дійшли хибного висновку про застосування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. При залишенні в силі судових рішень між сторонами виникне додатковий спір щодо користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 12 вересня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі №1-1897. На підставі вказаного договору дарування ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дарунок житловий будинок АДРЕСА_1. За змістом договору на земельній ділянці розташовано: один житловий будинок, житловою площею 31,4 кв.м, зазначений в плані літерою «А-1» та надвірні будівлі і споруди: льох «В», криниця «К», огорожа.

На момент укладення вищевказаного договору дарування житлового будинку земельна ділянка площею 0,1000 га, з кадастровим номером НОМЕР_4, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, на якій розташований вищевказаний будинок та надвірні будівлі і споруди, належала ОСОБА_6 на праві приватної власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданого на підставі рішення Бориспільської міської ради від 03 листопада 2005 року.

У 2014 році ОСОБА_6 здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, що розташована по АДРЕСА_1 на дві земельні ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0608 га (присвоєна адреса АДРЕСА_1), та з кадастровим номером НОМЕР_3 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0392 га (присвоєна адреса АДРЕСА_3).

Згідно листа управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області №29-28-99.2-354/15-15 від 08 грудня 2015 року земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 утворені шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки під номером НОМЕР_4 на підставі розробленої землевпорядної документації щодо поділу земельної ділянки ПП «РІНАР-БОРИСПІЛЬ» (заява власника про поділ земельної ділянки №2780 від 20 серпня 2014 року).

18 вересня 2014 року на ім'я ОСОБА_6 було видано два свідоцтва про право власності на нерухоме майно та здійснена державна реєстрація, а саме: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 26966850 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0608 га; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 26965451 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0392 га.

Технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у межах АДРЕСА_3 була розроблена Приватним підприємством «АВТОТРАНС ЛЛС» на підставі нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6 від 12 серпня 2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої увійшли, у тому числі, спірні земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_2 площею 0,0608 га та НОМЕР_3 площею 0,0392 га, утворені внаслідок поділу земельної ділянки площею 0,100 га з кадастровим номером НОМЕР_4, що розташована у АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.

Встановлено, що ОСОБА_3 свою згоду на поділ земельної ділянки не надавала.

Спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_6 є його діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а також дружина - ОСОБА_4

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно із статтею 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на будівлі і споруди, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на будівлі і споруди.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України суд виходить з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій

статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16.

Отже апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що внаслідок набуття ОСОБА_3 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею

0,1000 га, що була раніше в межах норми, передбаченої частиною першою

статті 121 ЗК України, надана ОСОБА_6 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, до позивача перейшло право власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4. Відповідачами належними доказами не доведено, що до позивача перейшло право власності на земельну ділянку у меншому розмірі.

Обґрунтованими та вірними є висновки судів попередніх інстанції про порушене право позивача і про те, що вона вправі вимагати відновлення порушеного права шляхом визнання недійсними вищезазначених свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 18 вересня 2009 року та скасування державної реєстрації.

Визначення порядку користування земельними ділянками, які належить учасникам даної справи, не був предметом її розгляду.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Київської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 12 липня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк