Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 533/370/16-ц

провадження № 61-5080 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
представник позивача-Сокуренко Наталія Вікторівна,
відповідач-ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області у складі судді Мурашко А. О. від 03 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області у складі суддів: Кузнєцової О. Ю., Хіль Л. М., Чічіля В. А., від 08 вересня 2016 року.

Встановив:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суд з позовом до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 05 травня 2016 року до справи у якості правонаступників відповідача ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, залучено ОСОБА_9 та ОСОБА_7

Уточнена позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що 18 вересня 2006 року між позивачем та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано в кредит 9 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 36 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту в межах строку дії картки.

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору з боку позичальника, станом на 29 серпня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 3 997 грн 25 коп., що складається з 3 882 грн 56 коп. заборгованості за кредитом та 114 грн 69 коп. заборгованості за процентами.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що вказана кредитна заборгованість має бути сплачена спадкоємцем померлого позичальника ОСОБА_8, а саме ОСОБА_7

На підставі наведеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_7 на користь банку 3 997 грн 25 коп. кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором від 18 вересня 2006 року та витрати по сплаті судового збору.

ОСОБА_7 звернулася до суду першої інстанції з заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог банку з посиланням на те, що строк повернення ОСОБА_8 кредиту наступив 30 вересня 2008 року, а з цим позовом до суду банк звернувся лише в 2016 році, тобто більше ніж через три роки.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2016 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за правилами статті 1282 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Суд встановив, що на час розгляду справи спадкоємці ОСОБА_8 свідоцтво про право власності на спадкове майно не отримали, позивачем не надано доказів існування спадкового майна і його вартість, доказів про ухиляння ОСОБА_7 від оформлення спадщини. Крім того, частку ОСОБА_7 у спадщині визначити на час розгляду справи судом першої інстанції неможливо. Встановивши ці обставини, районний суд дійшов висновків про неможливість задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємця ОСОБА_7

Також суд першої інстанції встановив, що позивач дізнався про відкриття спадщини в ході розгляду справи в суді, однак не пред'явив вимоги до спадкоємців у строки, які не підлягають поновленню та які зазначені в статті 1281 ЦК України. Строк вимоги до померлого спадкодавця відповідно умов кредитного договору настав у вересні 2014 року, а позов до суду подано у квітні 2016 року, тобто з порушенням строків, передбачених частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України. З наведених підстав суд першої інстанції дійшов висновків, що позов не підлягає задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 08 вересня 2016 року рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2016 року змінено шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання на порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» строків пред'явлення вимоги до спадкоємця позичальника ОСОБА_8, передбачених статтею 1281 ЦК України. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо пропуску позивачем строків пред'явлення вимог до спадкоємців позичальника ОСОБА_8, передбачених статтею 1281 ЦК України, оскільки банк на час звернення до суду з позовом до боржника не знав і не міг знати про відкриття спадщини, а тому він наділений правом пред'явлення своїх вимог спадкоємця позичальника ОСОБА_7 протягом одного року від настання строку вимоги.

У той же час апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту одержання ОСОБА_7 у спадщину майна достатньою вартістю для задоволення вимог банку, що виключає можливість стягнення на користь банку відповідної кредитної заборгованості, оскільки спадкоємець зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 08 вересня 2016 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Судові витрати покласти на відповідача.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про відсутність спадкового майна і неможливість задоволення вимог кредитора за рахунок спадкоємця є передчасними, оскільки банком було заявлено клопотання про витребування відомостей щодо спадкового майна померлого позичальника, однак судом це клопотання залишено без реагування.

Також ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що у разі смерті позичальника за кредитом відбувається заміна боржника за зобов'язанням і вимоги позикодавця до правонаступника щодо виконання зобов'язання за загальним правилом мають бути задоволені, що не враховано судами при розгляді цієї справи.

Правом на подання заперечень на касаційну скаргу сторони у справі не скористалися.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Положеннями статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, а тому строки пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтею 1281, яка визначає преклюзивні строки пред'явлення відповідних вимог, і статтею 1282 ЦК України, яка визначає обов'язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Положеннями частин другої та третьої статті 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не знав і не міг знати про відкриття ІНФОРМАЦІЯ_1 спадщини внаслідок смерті у цей день позичальника за кредитом ОСОБА_8 Ці обставини надають ПАТ КБ «ПриватБанк» право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом шести місяців від дня, коли банк дізнався про відкриття спадщини.

У той же час, суд першої інстанції встановив, що строк вимоги за кредитним договором, укладеним 18 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та померлим ОСОБА_8 настав у вересні 2014 року як це передбачено умовами кредитного договору. При цьому, суд не послався на конкретні умови договору кредиту, на підставі яких суд дійшов таких висновків і тому відповідні висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Зі змісту Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного між банком та позичальником кредитного договору (пункти 3.13, 9.12) слідує, що між сторонами було досягнуто згоди щодо автоматичної пролонгації договірних кредитних правовідносин після 12 місяців дії договору у разі, якщо жодна із сторін не виявила бажання їх припинити. За таких обставин, до моменту звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з цим позовом строк вимоги за кредитним договором не настав.

Апеляційний суд прийшов до правильних по суті висновків про дотримання позивачем строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, на пред'явлення вимоги до спадкоємців позичальника за кредитом, оскільки банк дізнався про відкриття спадщини лише під час розгляду цієї справи судом першої інстанції і в межах шести місяців подав до суду уточнену позовну заяву з вимогою до спадкоємця, яка прийняла спадщину (а. с. 41), а саме ОСОБА_7

Разом з тим, апеляційний суд помилково у рішенні зазначив, що банк наділений правом пред'явлення вимоги до спадкоємця позичальника ОСОБА_7 протягом одного року від настання строку вимоги (не пізніше одного року з дня, коли борг повинен був бути погашений), оскільки це право кредитора нерозривно пов'язане з його необізнаністю про смерть позичальника, а в даному випадку банк дізнався про відкриття спадщини до настання строку вимоги за кредитом.

Ці обставини не впливають на правильність по суті висновків апеляційного суду щодо дотримання позивачем строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, необхідність виключення з рішення суду першої інстанції протилежних за змістом посилань суду.

Також апеляційний суд прийшов до правильних і законних висновків, що позивач, в порушення вимог частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України, не надав суду доказів одержання ОСОБА_7 у спадщину майна достатньою вартістю для задоволення вимог банку і ці обставини виключають можливість задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємця боржника в порядку статті 1282 ЦК України. Аналогічних правових висновків дійшов і суд першої інстанції.

Посилання касаційної скарги на обмеження судом позивача у праві доведення своїх вимог позову шляхом пред'явлення суду вимоги про витребування доказів є безпідставними. Зокрема, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні поданого у вересні 2016 року до апеляційного суду клопотання ПАТ КБ «ПриватБанк» про витребування відомостей щодо наявності у спадкодавця ОСОБА_8 на час відкриття спадщини рухомого та нерухомого майна з посиланням на те, що у суді першої інстанції таке клопотання позивачем не заявлялося і ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено наявності обставин, які б вказували на неможливість подання вказаного клопотання до суду першої інстанції, або наявність поважних причин для його неподання (частина друга статті 303 ЦПК України).

Інші посилання касаційної скарги зводяться до довільного тлумачення ПАТ КБ «ПриватБанк» положень статей 608, 1218, 1219 в поєднанні зі статтею 1282 ЦК України щодо заміни боржника в зобов'язанні спадкоємцем та переходу до спадкоємця усіх прав і обов'язків боржника.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором спадкоємець несе відповідальність лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналогічних правових висновків дійшли і суди попередніх інстанцій при вирішенні спору.

У зв'язку з наведеним вище, суд апеляційної інстанції оцінив належним чином зібрані у справі докази та дійшов обґрунтованих висновків про часткову законність і обґрунтованість доводів суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав, передбачених статтею 60 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, а також вказаних вище висновків апеляційного суду, і тому оспорюване рішення суду апеляційної інстанції за правилами статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що рішення апеляційного суду слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, суд касаційної інстанції не має підстав для зміни розподілу судових витрат, понесених сторонами при розгляді справи судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик