22-ц/775/188/2018(м)
Головуючий в 1 інстанції Овчиннікова О.С.
Доповідач Лопатіна М.Ю.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Биліни Т.І., Принцевської В.П.,

при секретарі Зал Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої непрацездатної дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21 грудня 2017 року,-

в с т а н о в и в :

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є інвалідом дитинства 1 групи, у зв'язку з чим потребує додаткових витрат на лікування, оскільки не може самостійно забезпечити своє існування, отримує державну допомогу, яка є недостатньою для нього, мешкає з матір'ю, яка отримує мінімальну заробітну плату. За період з 17 березня 2014 року по теперішній час він витратив 14446,30 грн. на лікування та медичне обстеження. Просив стягнути з відповідача, який є його батьком, на його користь у рахунок відшкодування витрачених ним на лікування та медичне обстеження додаткових витрат 7 233,15 грн. та стягувати щомісячно на його користь кошти на додаткові витрати в сумі 500 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 21 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

З таким судовим рішенням позивач не погодився та подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції не в повній мірі дав оцінку стану його здоров'я, який вимагає від нього додаткових витрат на медичні обстеження та лікування. Крім того вважає, що місцевий суд необґрунтовано не узяв до уваги надані ним довідки та інші документи з медичних установ, посилаючись на те, що вони не завірені належним чином, при цьому не сприяв тому, щоб він надав оригінали зазначених доказів.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності та врахувати те, що він не може сплачувати додаткові витрати на утримання свого недієздатного сина, оскільки його доходами є тільки пенсія по інвалідності та оплата за користування земельним паєм та, крім того, в теперішній час він засуджений за вчинення кримінального правопорушення до 4 років 6 місяців позбавлення волі і в найближчий час буде етапований до місць позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_1, який є повнолітнім сином відповідача, визнаний інвалідом першої групи з дитинства безстроково ( а.с.6).

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 березня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, як на повнолітню непрацездатну дитину, яка потребує матеріальної допомоги, стягнуті аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів щомісяця, починаючи з 01 березня 2017 року (а.с.39-40).

Відповідач не працює, внаслідок загального захворювання визнаний інвалідом 3 групи та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2157,55 грн., також має дохід у вигляді орендної плати за земельний пай в сумі 17406,21 за рік.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що заробіток відповідача не дозволяє йому здійснювати додаткові витрати на утримання його непрацездатного повнолітнього сина.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Апеляційним судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивач є повнолітнім непрацездатним сином відповідача та потребує матеріальної допомоги, оскільки не може самостійно забезпечити своє існування, отримує недостатню державну соціальну допомогу у зв'язку з інвалідністю у розмірі 1870,50 грн-1968,00 грн. щомісячно (а.с.13), проживає з матір'ю ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 не працює, внаслідок загального захворювання визнаний інвалідом 3 групи та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2157,55 грн., крім того має дохід у вигляді орендної плати за земельний пай в сумі 17406,21 за рік.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 березня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, як на повнолітню непрацездатну дитину, яка потребує матеріальної допомоги, стягнуті аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів щомісяця, починаючи з 01 березня 2017 року (а.с.39-40).

Таким чином, приймаючи до уваги те, що з відповідача на користь позивача вже стягнуті аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів і в більшому розмірі він не може надати допомогу своєму повнолітньому непрацездатному синові, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат відсутні.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, регулюються главою 16 СК України, яка не встановлює самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

З огляду на викладене, посилання позивача на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував його стан здоров'я та потребу в додаткових витратах, є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону, не сприяв наданню позивачем оригіналів медичних документів для огляду у судовому засіданні не впливають на висновки суду, оскільки це порушення не є підставою для скасування або зміни оскарженого судового рішення.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанцій - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Повне судове рішення виготовлено 26 березня 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: