Провадження № 2/161/3803/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року місто Луцьк Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Гриня О.М.,

з участю секретаря судових засідань - Єдинак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент державної реєстрації Луцької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент державної реєстрації Луцької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, який обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5, про що в Книзі реєстрації смерті 09.08.2011 року зроблено актовий запис за № 1254. Після його смерті відкрилася спадщина за законом. Зокрема, до спадкової маси увійшла земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належала спадкодавцю на підставі рішення Луцької міської ради від 20.07.2011 року № 12/43 "Про передачу громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 безоплатно у спільну часткову власність та надання в користування на умовах оренди земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1". Згідно рішення Луцької міської ради від 20.07.2011 року частка спадкодавця у спільній частковій власності становить 1/3 від загального розміру земельної ділянки. Аналогічні розміри часток земельної ділянки отримали позивач та підповідач.

На підставі рішення Луцької міської ради від 20.07.2011 року, 02.12.2011 року співвласники отримали державні акти на право власності на земельну ділянку. Однак, державний акт на ім'я померлого ОСОБА_5 був виданий вже після його смерті, що виключає державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за спадкодавцем. 22.08.2018 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Луцького місьгоко нотаріального округу Сопронюк І.О. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку (спадщину), проте постановою нотаріуса їй було відмовлено у вичиненні нотаріальних дій з підстав невідповідності наданих нею документів.

Позивач вважає, що його батько ОСОБА_5 за свого життя правомірно набув право власності на 1/3 земельної ділянки та лише з об'єктивних причин не зміг зареєструвати за собою це право у встановленому законом порядку. Разом з ОСОБА_3 спадкоємцем першої черги є її брат (син померлого) ОСОБА_4 Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.02.2015 року (справа № 161/690/15-ц), що набрало законної сили, за ним, як за спадкоємцем першої черги, було визнано право власності на 1/6 частки вказаної земельної ділянки.

На підставі наведеного, ОСОБА_3просить суд, визнати за нею право власності на 1/6 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2).

Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона підтримує заявлені вимоги та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій він визнає позов та не заперечує проти його задоволення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради в судове засідання не з'явився, на адресу суду подав заяву про розгляд прави без його участі, при вирішенні справи поклався на розсуд суду.

Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

За правилами ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5, про що в Книзі реєстрації смерті 09.08.2011 року зроблено актовий запис за № 1254 (а.с.5).

Після його смерті відкрилася спадщина за законом. Зокрема, до спадкової маси увійшла земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер № НОМЕР_2, яка належала спадкодавцю на підставі рішення Луцької міської ради від 20.07.2011 року № 12/43 "Про передачу громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 безоплатно у спільну часткову власність та надання в користування на умовах оренди земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1" (а.с. 8-10).

Згідно рішення Луцької міської ради від 20.07.2011 року частка спадкодавця у спільній частковій власності становить 1/3 від загального розміру земельної ділянки. Аналогічні розміри часток земельної ділянки отримали позивач та відповідач.

На підставі рішення Луцької міської ради від 20.07.2011 року 02.12.2011 року позивач та відповідач отримали державні акти на право власності на земельну ділянку.

Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та право постійного користування землею за № 0726 на ім'я спадкодавця ОСОБА_5 був виданий вже після його смерті, що виключає державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за спадкодавцем.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 заповіту не залишив, а тому, в даному випадку спадкування здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В частині 1 ст. 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 є спадкоємцем першої черги за законом.

Факт родинних стосунків між спадкодавцем та позивачем підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (а.с.6).

Крім цього, ще одним спадкоємцем після смерті Спадкодавця є ОСОБА_4 (відповідач), за яким вже було визнано право власності на 1/6 частки вказаної земельної ділянки, згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.02.2015 року (справа № 161/690/15-ц), що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцької міської ради від 20.07.2011 року № 12/43, померлому ОСОБА_5 передана 1/3 частка у праві спільної часткової власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав власності на земельні ділянки проводиться на підставі державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.

Крім рішення про надання у власність спадкодавця земельної ділянки, в матеріалах справи наявний державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та право постійного користування землею за № 0726 на ім'я спадкодавця.

Таким чином, є підстави вважати, що набуттю спадкодавцем права власності на частину земельної ділянки перешкодила об'єктивна та поважна причина, якою була його смерть, що не виключає переходу права власності на цю частину земельної ділянки до його спадкоємців.

Аналогічний висновок міститься у абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав". Зокрема у ньому зазначено наступне, якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що після смерті спадкодавця приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Сопронюк І.О. заведено спадкову справу № 13/2018, з копії якої вбачається, що позивач ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги після смерті батька, подала нотаріусу у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини та відповідно вважається такою, що прийняла спадщину.

В матеріалах справи наявна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Сопронюк І.О. № 136/02-31 від 22.08.2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_5, а саме: на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2) в зв'язку з невідповідністю документів, необхідних для вичинення нотаріальної дії (а.с.13-14).

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як встановлено матеріалами справи та підтверджено в ході судового засідання єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, який претендує на спадщину за заповітом є позивач.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно, а саме: на на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1.

Керуючись 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 328, 357, 370, 392, 1222, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_1) право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: на 1/6 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,10 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 03 грудня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь

Волинської області