АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

іменем України

20 березня 2018 року

м. Харків

справа № 641/8056/16-ц

провадження № 22-ц/790/939/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Сащенко І.С.,

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Бойко А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2017 року (суддя Курганникова О.А.)

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності,-

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просив анулювати реєстрацію права власності на автомобіль КІА CERATO, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) №KNEFE8 на ім'я ОСОБА_5, витребувати у ОСОБА_5 вказаний автомобіль та ключі від нього, який неодноразово уточнював.

В обґрунтування позову зазначав, що 04.06.2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_7 (ОСОБА_4Ф.) було укладено шлюб, який 21.07.2016 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова було розірвано. За період шлюбу ним та відповідачем був придбаний автомобіль КІА CERATO, право власності на який було зареєстровано за ним в Центр ДАІ 5301 м. Харків. 02.04.2016 року він видав довіреність на ім`я відповідачів ОСОБА_4Ф та ОСОБА_5, яку було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Харківської області ОСОБА_8 на користування, володіння та розпорядження автомобілем. У зв'язку з погіршенням відносин з відповідачами, 14.05.2016 року ОСОБА_3 було скасовано видану раніше довіреність, про що письмово повідомлено відповідачів. 21.05.2016 року ОСОБА_4 продала автомобіль ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №ТСЦ6341/2/4054, оформленого у Сервісному центрі МВС 6341 в м. Харкові з його подальшою перереєстрацією. 15.11.2016 року ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу автомобіля з відповідачем ОСОБА_6, який перереєстрував автомобіль на своє ім`я.

З урахуванням уточнень до позовної заяви від 29.03.2017 року просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 21.05.2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; витребувати у ОСОБА_6 як добросовісного набувача спірний автомобіль та ключі від нього; відновити становище, яке існувало до порушення його права власності та визнати за ним, ОСОБА_3 право власності на автомобіль КІА CERATO, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) №KNEFE8.

Позивач та його представник позов підтримали.

Представники відповідачів проти позову заперечували.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24.11.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для задоволення позову є всі підстави.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів про належне повідомлення ОСОБА_4 щодо скасування довіреності на користування, володіння та розпорядження автомобілемпозивачем не надано, підстави для визнання договору недійсним та застосування реституції відсутні.

Вказані висновки судова колегія вважає вірними.

Встановлено і не заперечується сторонами, що під час шлюбу позивача з відповідачкою ОСОБА_4 було придбано автомобіль КІА CERATO, право власності на який було зареєстровано за позивачем.

02.04.2016 року ОСОБА_3 видав довіреність на ім`я ОСОБА_4Ф та її батька ОСОБА_5 на користування, володіння та розпорядження вказаним автомобілем, яку було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Харківської області ОСОБА_8

14.05.2016 року вказана довіреність була скасована за заявою ОСОБА_3

21.05.2016 року ОСОБА_4 провела відчуження автомобіля ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №ТСЦ6341/2/4054, оформленого у Сервісному центрі МВС 6341 в м. Харкові з його подальшою перереєстрацією.

15.11.2016 року ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу автомобіля з відповідачем ОСОБА_6, який зареєстрував автомобіль на своє ім`я.

Доводи ОСОБА_3 про те, що він у відповідності до вимог 249 ЦК України повідомив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування довіреності, а тому договір купівлі-продажу автомобіля, вчинений 21.05.2016 року є недійсним, не можуть бути прийняті апеляційним судом з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1- 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє права та обовязки особи, яку він представляє.

За приписами ч.3 ст.237 ЦПК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно п.1 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

ОСОБА_4, маючи право на представництво ОСОБА_3 на підставі довіреності від 02.04.2016 року, зокрема щодо розпорядження належним останньому автомобілем, вчинила дії, направлені на відчуження транспортного засобу, уклавши 21.05.2016 року договір купівлі-продажу з ОСОБА_5

Посилання на те, що вказаний договір було укладено після скасування довіреності та повідомлення про це ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судовою колегією не приймається.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 249 ЦКУ особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Вказаний обов'язок вона може виконати самостійно або доручити його виконання іншій особі, зокрема, приватному нотаріусу, який скасував довіреність.

Як випливає з положень ст. 249 ЦКУ, момент скасування довіреності та момент втрати нею чинності для представника та третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, не збігаються. Так, нотаріально посвідчена довіреність є скасованою з моменту подання особою нотаріусу відповідної заяви та вчинення нотаріусом на її підставі перелічених вище дій.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 249 ЦКУ права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Отже, скасована довіреність втрачає чинність для представника та третіх осіб з моменту настання першої із подій:

- або коли представник довідався або міг довідатися про скасування довіреності;

- або коли третя особа дізналась або могла дізнатись, що дія довіреності припинилася.

До настання такої події скасована довіреність є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя. Відповідно, всі вчинені представником в цей час правочини є чинними і для довірителя.

Отже, дія довіреності має юридичне значення для представника та третіх осіб лише в тому випадку, якщо вони були повідомлені про це.

З огляду на викладене вище належні та достатні докази вручення вказаним особам повідомлення про скасування довіреності фізична особа отримає лише у разі, коли повідомлення:

- відправлене поштою цінним листом з описом вкладення і повідомленням про вручення (доказом повідомлення зазначених осіб про скасування довіреності будуть примірники опису вкладення, що підтверджуватимуть надіслання саме повідомлення про скасування довіреності, квитанції поштового відділення про відправлення листів та отримані від поштового відділення зворотні повідомлення про вручення таких листів адресатам);

- надане представнику та третім особам особисто під розписку (доказом повідомлення зазначених осіб про скасування довіреності в такому випадку будуть їх особисті підписи про отримання повідомлення).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження повідомлення ОСОБА_4Ф та ОСОБА_5 про скасування виданої довіреності, позивачем було надано копію повідомлення про вручення поштового відправлення, з якої вбачається, що кореспонденція була адресована та вручена ОСОБА_5 Проте відсутність опису вкладення не дає можливості встановити, якого саме змісту повідомлення містилося в конверті.

Проживання ОСОБА_4Ф та ОСОБА_5 за однією адресою також не може свідчити про повідомлення колишньої дружини позивача про скасування довіреності, оскільки таке повідомлення має бути вручено представнику особисто, під розписку.

Пояснення свідка ОСОБА_9 щодо обізнаності ОСОБА_4Ф та ОСОБА_5 про скасування довіреності, обґрунтовано не враховані судом, оскільки він є батьком позивача, отже, може бути зацікавленим у вирішенні справи.

Таким чином, ОСОБА_4 на час вчинення правочину мала всі повноваження діяти від імені позивача, а тому підстави для визнання договору купівлі - продажу автомобіля недійсним, відсутні.

Що стосується вимог про витребування майна у добросовісного набувача на підставі п. 5 ч.1 ст.388 ЦК України, слід зазначити, що відповідно до вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно розяснень, які містяться у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року міститься висновок про те, що відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину, перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником за довіреністю, суду слід з'ясувати, чи наділив довіритель свого представника повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив у подальшому довіритель укладений представником у його інтересах правочин.

За роз'ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 26 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень ч. 1ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Оскільки правочин, на підставі якого автомобіль вибув із власності ОСОБА_3, є чинним, підстав для визнання його недійсним не встановлено, крім того, на момент укладення договору купівлі-продажу автомобіля між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності на транспортний засіб було зареєстровано за ОСОБА_5, а не ОСОБА_3 позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За вказаних обставин та згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 березня 2018 року.

Головуючий суддя Сащенко І.С.

Судді

ОСОБА_1

ОСОБА_2