ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4258/18

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/177/18

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Лакізи Г.П., Харечко Л.К.

при секретарі: Покладі Д.В.

Позивач: Чернігівська міська рада

Відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Приватне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд»

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 01 серпня 2018 року у справі за позовом Чернігівської міської ради до Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Комунальне підприємство «Чернігівське міське бюро технічної інвентаризації», Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, скасування права власності на нерухоме майно та визнання права власності (суддя Логвіна Т.В.), ухвалене о 14 год. 32 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 10 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року Чернігівська міська рада звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видані на підставі пункту 1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №86 від 17.04.1995 року і пункту 1.37 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010 року; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за територіальною громадою м.Чернігова в особі Чернігівської міської ради. Позов мотивовано тим, що відповідач ПрАТ «Чернігівоблбуд», який є правонаступником Проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд» набув та зареєстрував своє право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі п.1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів №86 від 17 квітня 1995 року та п.1.37 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010 року, які на даний час скасовано. Позивачем вчинялися дії щодо управління державним майном в буд.АДРЕСА_1 та виходячи з приписів ст.ст. 18,52 Житлового кодексу УРСР , а також враховуючи, що підстави набуття у власність зазначеної квартири у ПрАТ «Чернігівоблбуд» відсутні, міська рада як власник майна на підставі ст. 392 ЦК України має право пред'явити позов про визнання його права власності. Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 вселилися до квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру виданого відповідачем, ПрАТ «Чернігівоблбуд» та володіють, користуються квартирою на відповідній правовій підставі.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 01 серпня 2018 року позов задоволено; визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане на підставі пункту 1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №86 від 17.04.1995; визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане на підставі пункту 1.37 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010; визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за територіальною громадою м. Чернігова в особі Чернігівської міської ради. Рішення суду мотивовано тим, що підстави набуття у власність ПрАТ «Чернігівоблбуд» на квартири в буд.АДРЕСА_1 скасовані, то, враховуючи положення Житлового кодексу УРСР, спірна квартира відноситься до державного житлового фонду і відповідно є комунальною власністю територіальної громади м. Чернігова.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Чернігівоблбуд» просить закрити провадження в частині вимог Чернігівської міської ради до ПрАТ «Чернігівоблбуд», справу в частині вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 направити Деснянському районному суду м.Чернігова для вирішення питання про залишення позовної заяви без руху. Відповідач посилається, що ПрАТ «Чернігівоблбуд» є власником квартири АДРЕСА_1, яка побудована за власні кошти підприємством, правонаступником якого є відповідач, та матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження вказаного, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки та не навів мотиви їх відхилення. ПрАТ «Чернігівоблбуд» вказує, що доказів про те, що спірна квартира будувалася державним підприємством, яке належало територіальній громаді, і що будинок будувався за кошти територіальної громади, суду не надано, як не надано і рішення про передачу спірного будинку із державної до комунальної власності територіальної громади м.Чернігова. Також відповідач вказує на невірне застосування судом норм матеріального права, які регламентують підстави набуття права власності. ПрАТ «Чернігівоблбуд» зазначає, що у рішенні суду відсутня мотивована оцінка заяви товариства про застосування строку позовної давності. Крім того, за доводами відповідача, дана справа розглянута з порушенням правил підвідомчості розгляду справ, оскільки судом не було враховано, що спір про право виник між юридичними особами, а фізичні особи не є належними відповідачами.

У відзиві на апеляційну скаргу Чернігівська міська рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач вказує, що апеляційним судом було відкрито апеляційне провадження з порушенням вимог, встановлених ЦПК України, а саме без повної сплати суми судового збору. Чернігівська міська рада не погоджується з твердженням ПрАТ «Чернігівоблбуд» щодо порушення судом правил юрисдикції. За доводами позивача, підстави набуття права власності на спірну квартиру у відповідача ПрАТ «Чернігівоблбуд» скасовано, а також позиція товариства стосовно правомірності набуття права власності на спірну квартиру була вже предметом розгляду в судах і у задоволенні позову ПрАТ «Чернігівоблбуд» до Чернігівської міської ради про скасування рішення від 2 лютого 2017 року №16/VII-30 було відмовлено.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що згідно п.1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів №86 від 17 квітня 1995 року виділено проектному ремонтно-будівельному орендному підприємству «Чернігівоблбуд» квартири з НОМЕР_1 по НОМЕР_2 та НОМЕР_3 по НОМЕР_4 по АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що 40-квартирний будинок збудований за кошти орендного підприємства, бюро технічної інвентаризації видати свідоцтва на право власності (а.с.15).

12 листопада 1997 року ОСОБА_2 на сім'ю з трьох осіб (дружина ОСОБА_3, син ОСОБА_4.) було видано ордер №4 на житлову площу у відомчому житловому будинку - квартиру АДРЕСА_1 (а.с.70). Ордер було видано на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ЗАТ «Чернігівоблбуд» від 21 жовтня 1997 року.

Пунктом 16.2 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №268 від 19 жовтня 1999 року скасовано пункт 1.8 рішення виконкому від 17.04.95 року №86 про видачу свідоцтв на право власності на квартири НОМЕР_2, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 ЗАТ «Чернігівоблбуд», свідоцтва на право власності не отримувались (а.с.61-68).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №7 від 25 січня 2002 року затверджено акти державних приймальних комісій, зокрема 40-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 2475,3 кв.м, збудованого ЗАТ «Чернігівоблбуд» для власних потреб; будинок прийнято в експлуатацію (а.с.42).

08 січня 2003 року на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради №86 від 17.04.1995 року Чернігівському обласному проектному ремонтно-будівельному закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.16). Згідно реєстраційного напису на правовстановчому документі вказана квартира зареєстрована Чернігівським МБТІ на праві колективної власності (а.с.16 зворот).

Пунктом 1.37 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15 березня 2010 року доручено Чернігівському МБТІ оформити свідоцтва про право власності на підставі проведеної технічної інвентаризації юридичним та фізичним особам, зокрема ЗАТ «Чернігівоблбуд», в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.40).

Згідно рішення Чернігівської міської ради від 4 червня 2015 року скасовано п.1.37 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15 березня 2010 року (а.с.41).

Рішенням Чернігівської міської ради №16/VII-30 від 28 лютого 2017 року визнано п.1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №86 від 17 квітня 1995 року таким, що не відповідає Конституції України та чинному законодавству України, і скасовано його (а.с.17).

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням органу місцевого самоврядування, у 2017 року ПрАТ «Чернігівоблбуд» звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом про скасування рішення.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11 грудня 2017 року і постановою Верховного Суду від 27 лютого 2018 року, відмовлено у задоволенні позову ПрАТ «Чернігівоблбуд» до Чернігівської міської ради про скасування рішення №16/VII-30 від 28 лютого 2017 року (а.с.18-39).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ст.ст. 124, 125 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.2, ч.2 ст.4 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно п.6 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відтак, розмежування компетенції судів з розгляду спорів про право власності відбувається залежно від їхнього предмета та суб'єктного складу їх учасників.

З позовної заяви вбачається, що Чернігівська міська рада заявляла вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтв про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданих на підставі пункту 1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №86 від 17.04.1995 року і пункту 1.37 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010 року; визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за територіальною громадою м.Чернігова в особі Чернігівської міської ради. При цьому відповідачами визначено ПрАТ «Чернігівоблбуд», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Згідно матеріалів справи право власності на спірну квартиру на даний час зареєстровано за ПрАТ «Чернігівоблбуд». Чернігівська міська рада оспорює таке право і вважає, що право власності на квартиру повинно бути визнано за нею.

Не погоджуючись із рішенням Чернігівської міської ради №16/VII-30 від 28.02.2017 року, яким скасовано рішення міськради про виділення ПрАТ «Чернігівоблбуд» квартир в буд.АДРЕСА_1 і видано свідоцтва про право власності, у 2017 році товариство зверталося до господарського суду з позовом про скасування рішення Чернігівської міської ради. В ході розгляду справи господарським судом було встановлено, що даний спір є спором про право і справа має розглядатися за правилами господарського судочинства. Суд також прийшов до висновку, що позивач оскаржує рішення відповідача з мотивів порушеня його права власності на квартири, на які за позивачем зареєстроване право власності. Відповідач позовні вимоги не визнавав, пояснюючи, що оскаржуване рішення міської ради є результатом волевиявлення колегіального представникцького органу, що діє від імені територіальної громади та є формою заяви щодо певних обставин.

Таким чином, з викладеного вбачається, що у даній справі спір фактично виник між Чернігівською міською радою і ПрАТ «Чернігівоблбуд» з приводу права власності на квартиру АДРЕСА_1, тобто між органом місцевого самоврядування і юридичною особою, а тому повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У позовній заяві Чернігівська міська рада зазначала, що спірна квартира передана у власність фізичним особам - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які володіють та користуються квартирою на відповідних правових підставах - ордеру №4 виданого 4 листопада 1997 року. Також в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Чернігівської міської ради визнавав наявність можливого права у відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квазану квартиру за набувальною давністю, пояснюючи що в позові зазначено помилково про наявність у вказаних відповідачів права власності на квартиру.

Отже, Чернігівська міська рада визнає права відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, тобто у позивача відсутні будь-які вимоги до вказаних відповідачів.

З викладеного вбачається, що спір між Чернігівською міською радою і ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з приводу квартири АДРЕСА_1 відсутній, а тому у задоволенні позовних вимог до вказаних осіб належить відмовити.

За таких обставин, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» слід задовольнити частково, судове рішення скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Чернігівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та закрити провадження в частині вимог позивача до Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» .

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 377, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 серпня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Чернігівської міської ради до Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, скасування права власності на нерухоме майно та визнання права власності - закрити, роз'яснивши позивачу його право подати позов в порядку господарського судочинства.

Відмовити в задоволенні позову Чернігівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, скасування права власності на нерухоме майно та визнання права власності.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 3 грудня 2018 року.

Головуючий: Судді: