Справа № 487/5373/17
Провадження № 2/487/515/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді - Кузьменко В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Каламурза О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2017 року ОСОБА_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1), яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, (адреса: АДРЕСА_2), в якій просить визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаної квартири як на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, із врахуванням інтересів неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; припинити право відповідача на 1/3 частину вказаної квартири та визнати право власності на зазначену частку квартири за нею, стягнувши з неї на користь відповідача вартість її 1/3 частини, із врахуванням висновку експертизи.

Свої вимоги мотивувала тим, що в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем ними було придбано однокімнатну квартиру, згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2017 року шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано.

Позивачка та її представник в судове засідання не з'явились, надали суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірної квартири, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у ньому.

Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його та відповідача участі, позов визнав частково, посилаючись на обставини зазначені у відзиві. 02.02.2018 року відповідачем було надано відзив, у якому він позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що з24.04.2004 по 05.10.2017 року він дійсно перебував у шлюбі з позивачкою. Від цього шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. У період шлюбу його рідна тітка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, подарувала йому зазначену вище квартиру, Хоча квартира фактично була йому подарована безоплатно, його право власності на вказану квартиру було оформлено договором купівлі-продажу, який було укладено 27.09.2007 року. При цьому у договорі купівлі-продажу була вказана інвентаризаційна вартість квартири, яка складала 29 069 грн., яка не відповідала ринковій вартості квартири, як на час укладання договору купівлі-продажу, так і на теперішній час. Жодних коштів на придбання вказаної квартини, позивачка не надавала. Враховуючи ту обставину, що право власності на квартиру у нього виникло на підставі договору купівлі-продажу у період шлюбу з позивачкою, він не заперечує ту обставину, що квартира є спільною сумісною власністю. Вважає, що вимога позивача про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме квартири, розташованої за адресою м. Миколаїв, вул. Озерна(ОСОБА_6)АДРЕСА_3 підлягає задоволенню лише в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину даної квартири. Усі інші вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Зазначення позивачем тієї обставини, що він не надає матеріальної допомоги на утримання сина, що стало підставою для звернення до суду про стягнення аліментів, не відповідає дійсності. Після припинення шлюбних відносин, син за спільною домовленістю проживає спільно з позивачем. Він в повній мірі виконує свої батьківські обовязки та надаю матеріальну допомогу сину. До моменту звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу, він надавав кошти добровільно готівкою, а після видання судового наказу від 13.12.2017 року перераховував кошти на рахунок зазначений позивачем, що підтверджується відповідними квитанціями. Позивач не надала достатніх доказів, що розмір аліментів, які вона отримує на утримання дитини, яка проживає з нею, недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку, що б слугувало підставою для збільшення її частки у спірній квартирі.

14.02.2018 року позивачкою надано до суду відповідь на відзив, у якій вона зазначила, що згодна на визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири та просила винести рішення про задоволення позовних вимог у цій частині, а також стягнути з відповідача судовий збір відповідно до задоволених позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається з позовної заяви та відзиву, сторони з 24.04.2004 року по 05.10.2017 року перебували у шлюбі.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 6587, витягу з Державного реєстру правочинів № 4679190 від 27.09.2007 року, ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_3 купив квартиру за номером 49, яка знаходиться в місті Миколаєві по вулиці Червоних Майовщиків, будинок 6.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК Україна об'єктом права спільної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком майна, виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до п. 24, 25Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до основних положень статей 63-65 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи вище наведене, квартира №49, яка розташована за адресою: м. Миколаїв вул. Червоних Майовщиків, 6, та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, підлягає поділу у рівних частках між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 640 гривень.

Візповідно до вимог п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» № 2268-VІІІ від 18.01.2018 року сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з квитанції №2 від 06.10.2017 року позивачкою при подачі позовної заяви надмірно сплачено суму судового збору у розмірі 320 гривень, тому дані грошові кошти необхідно повернути, як надмірно сплачені.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-268 ЦПК України, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» № 2268-VІІІ від 18.01.2018 року, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5 НОМЕР_1, (місце реєстрації: АДРЕСА_1), право власності на 1/2 частину квартири №49, яка розташована за адресою: м. Миколаїв вул. Червоних Майовщиків, 6.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_2, (місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5 НОМЕР_1, (місце реєстрації: АДРЕСА_1), судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Управлінням Державної Казначейської служби України у Заводському районі м. Миколаєва повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_5 НОМЕР_1, (місце реєстрації: АДРЕСА_1), сплачений за квитанцією № 2 від 06.10.2017 року судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області.

Згідно з п.п.15.5 п.15 ч.1 перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя Заводського районного суду

м. Миколаєва В.В.Кузьменко