АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1131/18 Справа № 201/658/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвій Л.О., Пидищи М.М.

при секретарі Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ПАТ «Науково-виробниче обєднання «Созидатель» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 та з урахуванням уточнень просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь майнову шкоду в сумі 513 856 грн. і моральну шкоду в сумі 50 000 грн., яка завдана в наслідок залиття квартири та судові витрати (том 1 а.с.а.с.3-7,155-158,159).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ПАТ «Науково-виробниче обєднання «Созидатель» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди внаслідок залиття квартири задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири у розмірі 306 827 грн. 93коп. та моральну шкоду внаслідок залиття квартири у розмірі 10 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ПАТ «Науково-виробниче обєднання «Созидатель» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди внаслідок залиття квартири відмовлено.

Також вирішено питання щодо судових витрат (том 3 а.с. 133-136).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (том 3 а.с.145-153).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власницею квартири №56, що знаходиться на восьмому поверсі десятиповерхового будинку № 24-а по вул. Виконкомівській у м. Дніпро, що підтверджується копією свідоцтва про право власності, витягом про реєстрацію права власності від 20.12.2000 року та копією технічного паспорту (том 1 а.с. 8-9, 10-13).

Відповідач ОСОБА_3 є власником квартири № 60, що розташована поверхом вище у цьому ж будинку, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (том № 1 а.с. 47-48)

В ніч з 09 на 10 січня 2016 року сталося залиття квартири АДРЕСА_2 з квартири № 60 в тому ж будинку, яка розташована поверхом вище. Залиття продовжувалося протягом всього дня 10 січня 2016 року, та повторно відбулося 13 та 14 січня 2016 року.

Сам факт залиття квартири № 56 з квартири АДРЕСА_3 10, 13 та 14 січня 2016 року визнано сторонами по справі та підтверджується актами від 10 січня 2016 року, від 12 січня 2016 року, від 13 січня 2016 року, від 14 січня 2016 року, від 18 січня 2016 року, складеними працівниками УК « Созидатель» у присутності власника квартири АДРЕСА_4, якими зафіксовано факти залиття квартири позивачки (том 1 а.с. 15-20).

Зі змісту вказаних актів вбачається, що залиття відбулися в результаті розривів труб опалення в квартирі АДРЕСА_5 а в м. Дніпро, що призвело до завдання матеріальної та моральної шкоди позивачу.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2041-16 від 08.07.2016 року, складеного Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість ремонтно-відновлювальних робіт у квартирі АДРЕСА_6, необхідних для усунення наслідків залиття, яке сталося у період 10, 13 і 14 січня 2016 року, складає 306 827 грн.93коп. без урахування робіт по заміні електропроводки (том 1 а.с. 187-195, 196-265).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Вирішуючи питання щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 306 827,93 грн., суд 1 інстанції виходив із того, що причиною залиття АДРЕСА_7 є винні дії відповідача, як власника квартири, яка повинна утримувати свої санітарно - технічні прилади (крани, труби, які проходять у квартирі тощо) в належно виправному стані. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2041-16 від 08.07.2016 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт у квартирі АДРЕСА_6, необхідних внаслідок залиття, яке сталося у період 10, 13 і 14 січня 2016 року складає 306 827 грн.93коп. без урахування робіт по заміні електропроводки.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд врахував зміни життєвих зв'язків позивача, глибину її душевних страждань, інших обставин справи, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов висновку за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 10 000 грн.

Вирішуючи питання щодо судових витрат та стягуючи з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 6158,68 грн., суд 1 інстанції виходив з вимог ст. 88 ЦПК України (яка діяла на час постановлення ухвали) та положень ЗУ «Про судовий збір».

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією або бездіяльністю, згідно частини першої статті 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно із ст. 22, 23 ЦК України особа має право на відшкодування збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 5760 ЦПК України.

При цьому, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Згідно зі ст. 151 ЖК України, власник зобов'язаний забезпечувати схоронність квартири, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, а ч. 2 ст. 383 ЦК України встановлює, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Згідно із п. п. 4,6,8 ч.2 ст.20 вказаного Закону власник зобовязаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Із матеріалів справи вбачається, що вина відповідача у спричиненні позивачу матеріальної шкоди підтверджена відповідними актами, наявними у матеріалах справи та іншими доказами, яким суд 1 інстанції дав належну оцінку у їх сукупності та взаємному звязку, які відповідачем не спростовані, тобто, ним не доведено, що залиття, а відповідно і шкода, завдано не з його вини, тому суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, з яким погоджується й колегія суддів.

Що стосується рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то в цій частині колегія суддів також погоджується з висновками суду 1 інстанції, які є обґрунтованими та відповідають вимогам закону.

Згідно розяснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, суд 1 інстанції, врахувавши конкретні обставини справи, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано стягнув 10 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що залиття квартири позивачки 13 та 14 січня 2016 року сталося в результаті не професійно виконаних робіт працівників ТОВ «ТД «ФЄВ», колегія суддів не приймає до уваги, як підставу для скасування рішення, оскільки судом 1 інстанції в процесі розгляду справи безспірно встановлено, що причиною залиття сталося замерзання води в трубах системи опалення в квартирі АДРЕСА_8, яке відбулося саме через аварійну зупинку роботи опалювального котла, щорічне сервісне обслуговування якого та профілактика роботи системи опалення власником квартири № 60 не проводилася, що свідчить про недбалість відповідача, який являється, як власником квартири в цілому, так і власником індивідуальної системи опалення.

Апелянт зазначає, посилаючись на відсутність своєї вини у залитті, що воно сталося через порушення встановлених стандартів та норм при будівництві будинку, де розташована його квартира. Ці твердження, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу. ТакАДРЕСА_9 в житловому будинку за адресою: вул. Виконкомівська, 24 а у відповідності до Договору про інвестування житлового будівництва № И-9-60 від 25.05.2004 року (том 2 а.с. 178-190) за актом здачі та приймання від 08.02.2005 року була передана ОСОБА_3, який ніяких претензій до забудовника чи підрядника з приводу неправильно чи не якісно виконаних будівельних робіт не мав, що підтверджується його особистим підписом на Акті від 08.02.2005 року (том 2 а.с. 92) та договорі про надання послуг з утримання житлового будинку та споруд та прибудинкової території (том 2 а.с. 114-118).

Проект будівництва будинку № 24-а по вул. Виконкомівській в м. Дніпропетровську пройшов державну експертизу, у тому числі і системи опалення, вентиляції, кондиціювання. Після закінчення будівництва обєкт будівництва було здано в експлуатацію, ніяких порушень будівельних норм та стандартів СНіП , відхилень від проекту виявлено не було, що підтверджується копією Акту введення в експлуатацію (том 3 а.с. 64, 65-66) та комплексним висновком від 29.05.2003 року (том 2 а.с. 48-54).

Доводи апелянта, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт у квартирі АДРЕСА_2 завищена, оскільки згідно актів від 10.01.2016 року, 12.01.2016 року, 13.01.2016 року, 14.01.2016 року, 18.01.2016 року пошкодження були зафіксовані тільки в спальній кімнаті № 1 (дитяча), в спальній кімнаті № 2, в ванній кімнаті та у санвузлі, а згідно висновку експерта вартість ремонтно-відновлювальних робіт вказано з урахуванням усіх приміщень квартири, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними та спростовуються висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2041 від 08.07.2016 року, відповідно до якої в процесі експертного дослідження, яке проводилось методом візуального та інженерно-технічного обстеження квартири АДРЕСА_10, виявлено пошкодження оздоблювальних матеріалів у наступних приміщеннях : в приміщенні 1 коридору площею 21,2 м2 ; приміщенні 2 кухні площею 13,7 м2 ; приміщенні 3 житлової кімнати площею 20,9 м2 ; приміщенні 4 житлової кімнати площею 16,0 м2 ; приміщенні 5 ванної кімнати площею 5,9 м2 ; приміщенні 6 санвузлу площею 3,2 м2 ; приміщенні 7 житлової кімнати площею 20,2 м2 у вигляді тріщин, розривів шпалер, деформації, жовто-рудих потьоків, які свідчать про те, що причиною їх виникнення є пошкодження водоюзалиття, про що свідчить в совокупності візуальне обстеження, проведене в момент дослідження, та акти про залиття від 10.01.2016р., 12.01.2016р., 13.01.2016р., 14.01.2016р. та 18.01.2016р.

Відповідач не скористався в судді 1 інстанції правом довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди, та визначення суми завданої матеріальної шкоди, тому суд першої інстанції, враховуючи предмет спору, вірно поклав на нього відповідальність за завдану позивачу шкоду, визначивши її розмір на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2041-16 від 08.07.2016 року, оскільки відповідач не спростував розмір завданої шкоди та не довів, що шкода завдана не з його вини, а у деліктних правовідносинах обовязок по доведенню своєю невинуватості покладений саме на відповідача.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: