Справа № 489/3977/17
Номер провадження 2/489/488/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого - судді Тихонової Н.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати,

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Мостобудівельний загін № 73» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 52 045 грн.20 коп., компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати в сумі 32 217 грн. 36 коп. та стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.00коп.

В подальшому позивачем було зменшено позовні вимоги, а саме просив стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 52 045 грн. 20 коп. та компенсацію втрат частини доходів у зв'язку із порушенням термінів її виплати в сумі 32 217 грн. 36 коп.

Відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзив не надавався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України

Дослідивши надані позивачем докази, суд встановив таке.

Відповідно до наказу № МО/К-01487 від 01.12.2004 року виданого Товариством обмеженою відповідальністю "Мостобудівельний загін № 73" ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду слюсаря ділянки № 2.

Відповідно до наказу № МО/К-10876 від 19.08.2014 року виданого Товариством обмеженою відповідальністю "Мостобудівельний загін № 73" ОСОБА_1 був звільнений з місця роботи на підставі ст.38 КЗпП.

Відповідно до Довідки від 26.05.2017 року за Вих. № 95, виданої ТОВ "Мостобудівельний загін № 73" заборгованість по невиплаченій заробітній платі ОСОБА_1 по рахунку № 662 станом на 26.05.2017 року складає 14 733 грн. 38 коп.

Відповідно до Довідки від 26.05.2017 року за Вих. № 96, виданої ТОВ "Мостобудівельний загін № 73" заборгованість по нарахованим, але не виплаченим витратам на відрядження ОСОБА_1 по рахунку № 3721 станом на 26.05.2017 року складає 15 364 грн. 00 коп.

06 липня 2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за заявою ОСОБА_1 було видано судовий наказ за вимогою про стягнення з ТОВ «Мостобудівельний загін № 73» заборгованості по заробітній платі станом на 26.05.2017 року в розмірі 30 097 грн. 38 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому праці вникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до пункту 2 наведеного Порядку у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним закон ода вством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Із наданих позивачем пояснень та довідок вбачається, що останніми двома повними місяцями його роботи є червень 2014 року (заробітна плата становила 1 311 грн. 00 коп. відпрацьований день) та липень 2014 року (заробітна плата становила 1 581 грн. 00 коп. відпрацьований день).

Таким чином, середньоденний заробіток позивача складає 68 грн. 86 коп. = (1 311 грн. 00 коп.+1 581 грн. 00 коп.)/42 робочі дні.

З урахуванням того, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто по дату звернення до суду - 22.08.2017 року, що становить 51 731 грн. 86 коп., а не по дату постановлення рішення як передбачено чинним законодавством в розмірі 65 279 грн. 28 коп., суд вважає, що стягненню підлягає середній заробіток розрахований по дату звернення до суду позивача, оскільки заяв про збільшення позовних вимог позивач не подавав, а суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог.

У зв'язку із цим, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку (на дату звернення до суду), становить 51 731 грн.86 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати позивачу за період з червня 2012 року по серпень 2014 року в розмірі 17 254 грн. 07 коп., яка нарахована по рахунку № 3721 та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати позивачу за період з жовтня 2012 року по серпень 2014 року в розмірі 14 963 грн. 29 коп., яка нарахована по рахунку № 662.

Згідно із 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі № 6-43цс14, відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації (СК) обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін (далі -КПС).

Коефіцієнт приросту споживчих цін вираховується шляхом ділення індексу споживчих цін на індекс споживчих цін у місяці (далі - ІСЦ), за який виплачується заробітна плата і мінус 1 (п. 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427).

Індекс споживчих цін обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін (СІСЦ) за період невиплати грошового доходу, при цьому до розрахунку не включається індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід. Інформація про індекси інфляції за 2000-2018 роки міститься в офіційних даних Міністерства фінансів про індекси інфляції в Україні.

Згідно розрахунку суду за Довідкою № 662, виконаною шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін, сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, що належить до сплати позивачу за період з жовтня 2013 року - серпень 2014 року складає 12 100 грн.00 коп., а саме за жовтень 2013 року - 1149 грн. 79 коп.; за листопада 2013 року - 192 грн. 72 коп.; за грудень 2013 року - 107 грн. 52 коп.; за лютий 2014 року - 1489 грн. 69 коп.; за березень 2014 року -1434 грн. 14 коп.; за квітень 2014 року - 1350 грн. 26 коп.; за травень 2014 року -1500 грн. 72 коп.; за червень 2014 року - 1137 грн. 94 коп.; за липень 2014 року - 137 грн. 30 коп.; за серпень 2014 року - 3 599 грн. 92 коп.

Також позивачем, заявлена вимога про стягнення індексації за не своєчасну виплату заборгованості по командировочним витратам за період з червня 2012 року по серпень 2014 року з врахуванням індексу споживчих цін в розмірі 17 254 грн.07 коп.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач довідався про порушення його права на стягнення витрат на відрядження 26.05.2017 року згідно з виданою довідкою ТОВ «Мостобудівельний загін №73», отже він звернувся в межах строку позовної давності.

Позовні вимоги ґрунтуються на стягненні з відповідача витрат на відрядження, виплата яких регулюється положеннями статті 121 КЗпП України.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 цього Закону, входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно з підпунктом 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, не належать до фонду оплати праці витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення.

Таким чином, заявлена позивачем вимога щодо стягнення суми невиплачених витрат на відрядження не входить до фонду оплати праці, а тому не підлягає індексації щодо не своєчасної виплати.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані проте підлягають задоволенню частково.

Відповідно до 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141,263-265,268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №73», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 51 713 грн. 86 коп. та суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати - 12 100 грн.00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.06.2018 р.

Суддя Н.С. Тихонова