Провадження № 2/200/312/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«23» квітня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Дніпропетровську ради, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В подальшому заявою від 18.07.2017 року позивач уточнила позовні вимоги.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне.

Вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.06.2003 року до 08 грудня 2009 року. Від цього шлюбу у сторін народилася неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2017 року прізвище дитини змінено на « ОСОБА_5 ». Спільне життя у позивачки з відповідачем не склалося, але вона усвідомлювала, що не вправі позбавляти батька можливості спілкуватися з дитиною та неодноразово робила спроби знайти з відповідачем спільну мову задля мирного вирішення питання про виховання та спілкування батька з сином. Однак після розірвання шлюбу відповідач не виявляє батьківського піклування, не приймає участі у вихованні сина, не допомагає матеріально, взагалі не спілкується з дитиною. Син з моменту народження не отримав від батька жодного подарунка на день народження. Позивачка виховує дитину самостійно, створює сину належні умови, утримує його, купує йому одяг та інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечує його лікування.

З урахуванням зазначеного, позивач просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказана цивільна справа з 21.10.2015 року знаходилась в провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О.

Згідно повторному автоматичному розподілу справ між суддями зазначену цивільну справу передано для розгляду судді Женеску Е.В.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 25 січня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Дніпропетровську ради, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, про позбавлення батьківських прав прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що він намагається спілкуватися з дитиною, але позивачка чинила йому перешкоди в цьому, він має намір і в подальшому турбуватися про свою дитину. Вказує, що він сплачував кошти на утримання дитини на користь позивачки шляхом поштових переказів. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про день та час судового засідання повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 14 червня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано 08 грудня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 .

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2017 року у справі № 200/15919/16-ц змінено прізвище неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_5 ». Рішення суду набрало законної сили.

Матеріалами справи, зокрема, характеристиками учня КЗО «Гімназія № 3» Дніпровської міської ради ОСОБА_8 , довідкою з Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» вбачається, що вихованням та лікуванням ОСОБА_9 займається мати. Батько школу та батьківські збори не відвідував.

З матеріалів справи також вбачається, що на підставі виконавчого листа № 200/22611/15-ц, виданого 29.03.2016 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_9 . Стягнення аліментів розпочато з жовтня 2015 року, станом на 19 квітня 2018 року заборгованість відповідача за аліментами складає 34616,99 грн.

В судовому засіданні були опитані свідки: ОСОБА_10 , яка є хрещеною матір`ю ОСОБА_9 , та яка пояснила, що позивач та відповідач перестали разом мешкати з 2007 року, відповідач з дитиною не спілкується, не був присутній на святкуванні днів народжень дитини.

Також в с судовому засіданні були опитані свідки за клопотанням відповідача. Так, свідок ОСОБА_11 мати відповідача пояснила, що позивачка перешкоджає відповідачу спілкуватися з дитиною, вона не надала інформації щодо нової адреси мешкання, куди переїхала після розлучення. Зазначала, що відповідач надає дитині фінансову допомогу, вона особисто бачила поштові квитанції на суми від 500 до 2000 гривень.

Опитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що він є хрещеним ОСОБА_9 . Пояснив, що відповідач мав бажання спілкуватися з дитиною, та дарувати йому подарунки, але відсутність коштів заважала це зробити.

В судовому засіданні, яке відбулося 29 березня 2018 року, також був опитаний ОСОБА_6 , віком 14 років. Хлопчик пояснив, що він не пам`ятає батька взагалі, батько ніколи не дарував йому подарунків, не приходив на свята, хоча майже всі свята вони з мамою святкували вдома. З батьком вони не спілкувались, в тому числі і в телефонному режимі. Телефон у ОСОБА_9 є з п`ятого класу, номер він не змінював, своє місце проживання вони з мамою також не змінювали. Зазначив, що лише одного разу батько прийшов до школи, та був зірваний урок, хлопчику було незручно спілкуватися з батьком. До школи того разу батько приніс цукерки. Наголосив, що не хоче спілкуватися з батьком.

Згідно висновку Шевченківської районної у м. Дніпрі ради як органу опіки та піклування від 13.12.2016 року, Шевченківська районна у м. Дніпрі рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 .

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці.
Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків.
Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В судовому засіданні встановлено, що після розлучення сторін 08 грудня 2009 року відповідач не вживав дій, спрямованих на виховання та утримання свого сина ОСОБА_9 . Відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечував її матеріально.

Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Приймаючи рішення у вказаній справі, суд також всебічно дослідив докази, надані відповідачем на підтвердження того, що він не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з 10.09.2015 року по 04.11.2015 року та з 09.08.2016 по 10.10.2016 року відповідач безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 22.10.2016 року. Відповідач призваний під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015, та звільнений з військової служби в запас з 22 жовтня 2016 року.

Всього календарна вислуга у Збройних Силах розрахована штабом частини, складає 01 рік 03 місяця 00 днів (а.с. 107).

В матеріалах справи наявна копія листа від 30.01.2016 року, якого ОСОБА_3 написав до органу опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради з проханням допомогти матеріально утримувати дитину.

Листом від 09.03.2016 року заступник голови Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_3 , що зі слів матері дитини ОСОБА_1 , в суді розглядається її позов про стягнення аліментів, і заявнику необхідно отримати рішення суду та сплачувати аліменти згідно чинного законодавства.

В матеріалах справи (а.с. 168-174) наявні копії чеків ДД УДППЗ «Укрпошта», з яких вбачається, що на ім`я ОСОБА_5 буди здійснені грошові перекази: 13.12.2016 року 2000 грн., 13.01.2017 року 800 грн., 30.03.2017 року 500 грн., 25.03.2017 року 500 грн., 26.04.2017 року 500 грн., 18.05.2017 року 500 грн., 26.06.2017 року 500 грн.

Разом з тим, суд не бере до уваги вказані документи як докази того, що відповідачем належним чином виконувались обов`язки щодо матеріального утримання дитини, оскільки, як вбачається з вказаних чеків, відповідач почав перераховувати гроші на утримання дитини лише після того, як судом було порушено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав, до цього ж часу жодних дій, спрямованих на утримання дитини, ним не здійснювалось, та доказів цього не надано. Крім того, вказані перекази носили епізодичний характер та припинилися більш ніж за півроку до винесення судом рішення у справі. Також, сума боргу ОСОБА_3 за аліментами залишається значною та станом на квітень 2018 року перевищує 34000 гривень.

Також суд звертає увагу, що відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя а отже, епізодичною сплатою аліментів не вичерпується батьківський обов`язок по утриманню та вихованню дитини. Разом з тим, доказів того, що відповідач спілкувався з сином, брав участь у його вихованні, або ж хоча б намагався це робити, суду не надано.
Перебування відповідача на службі у Збройних силах та в зоні проведення антитерористичної операції суд також не може розцінити як поважну причину відсутності з боку відповідача матеріальної та іншої допомоги, а також участі у вихованні сина, оскільки відповідач знаходився на службі у Збройних силах з липня 2015 року (що підтверджується відміткою у військовому квитку) по жовтень 2016 року, в той час як ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків він почав ще з 2009 року, коли ніщо не перешкоджало йому здійснювати ці обов`язки.

Суд також критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_11 , яка стверджувала, що позивачка перешкоджає відповідачу спілкуватися та бачитися з сином, оскільки, по-перше, свідок є зацікавленою особою матір`ю відповідача, по-друге, у справі відсутні будь-які докази, що відповідач взагалі вчиняв будь-які дії, спрямовані на спілкування з сином, в тому числі звертався до органів опіки та піклування з приводу встановлення часу спілкування з дитиною, правоохоронних органів з приводу перешкоджання у спілкуванні з дитиною тощо.

Наявний у матеріалах справи лист начальника служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпр ради Лєвіт І.А. від 26.12.2016 року з приводу заяви відповідача стосовно днів побачень з його сином Денисом, суд оцінює критично та не бере до уваги як доказ того, що позивачка перешкоджає відповідачу бачитися з дитиною, оскільки з вказаного листа вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до служби у справах дітей лише 20.12.2016 року, тобто тоді, коли в суді уже понад рік знаходилась справа про позбавлення його батьківських прав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких ОСОБА_3 може бути позбавлений батьківських прав відносно свого сина ОСОБА_6 , і, враховуючи висловлену у суді позицію дитини, це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини.
Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по відношенню до свого сина ОСОБА_9 .

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Дніпропетровську ради, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску