ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4054/18
провадження № 2/753/4103/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Степанишиної Г.А.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач є його сином від першого шлюбу, який зареєстрований в неприватизованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Дана квартира складається з 2 кімнат та була надана за ордером в користування його померлій дружині ОСОБА_6 для проживання трьох осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_2 (чоловік), ОСОБА_7 (син). Після смерті дружини в ІНФОРМАЦІЯ_5 позивач став власником особового рахунку даної квартири. На сьогоднішній день в квартирі зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_2 (позивач), ОСОБА_8 (дружина), ОСОБА_9 (син дружини), ОСОБА_5 (молодший син від першого шлюбу), ОСОБА_3 (спільний син від другого шлюбу). Відповідач ОСОБА_5 не проживає в квартирі майже 5 років, не сплачує плату за користування житлом та комунальні послуги, а крім того позивач позбавлений реалізувати своє право на приватизацію квартири. Посилаючись на зазначені обставини та статті 71, 72 ЖК Української РСР просив визнати відповідача таким, що втратила право користування житлом.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому посилався на те, що спірна квартира була надана його матері для проживання з чоловіком та сином ОСОБА_7 в якій він також був зареєстрований після народження. Після смерті матері батько одружився та його дружина ОСОБА_8 з сином ОСОБА_10 стали проживати в спірній квартирі. Стосунки між дружиною та синами позивача не склалися з самого початку, а після народження дитини ОСОБА_3 погіршились остаточно. Через умисну поведінку ОСОБА_8, яку ніяк не обмежував позивач старший брат відповідача - ОСОБА_7 вимушений був в 13 років піти із дому, так як перебувати у постійних конфліктах та сварках було неможливо. У відповідача стосунки з мачухою також не склались, вона посилалась тісноту та незручністю його проживання для інших членів сім'ї, але фінансової можливості орендувати або придбати житло у нього не має, тому він вимушений терпіти, а частіше після чергової сварки, які трапляються дуже часто, відповідач по два-три тижні, інколи по два-три місяці проживав у друзів та знайомих, проте постійно повертався до спірної квартири де знаходились його одяг та особисті речі та меблі. Враховуючи, що іншого житла він не має, а його не проживання зумовлене несприятливим мікрокліматом в родині, а саме не проживання не перевищувало 6 місяців, просив в задоволенні позову відмовити. (а.с.36-39).

В судовому засіданні позивач позов підтримав, не заперечував тієї обставини, що між відповідачем та іншими членами родини постійно виникали сварки, зазначивши, що ініціатором конфліктів є відповідач, який порушував громадський порядок, правила співжиття та одного разу, декілька років тому повідомив, що буде проживати з цивільною дружиною, зібрав речі та пішов. Заперечував проживання відповідача в спірному житлі протягом останніх 6 місяців до подачі ним позовної зави, зазначив, що після того як відповідач дізнався про розгляд справи в суді, останній вселився в квартиру разом з цивільною дружиною, та зайняли одну кімнату, в якій проживає його син ОСОБА_3 Позивач разом з дружиною проживає в іншій кімнаті.

Представник позивача позов підтримав посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві та пояснення позивача.

Відповідач суду пояснив, що йому 30 років і він є сином позивача від першого шлюбу, після смерті матері, батько одружився та сім'я стала проживати в АДРЕСА_3. Він з дитинства був «ізгоєм», йому не приділялась достатня увага та турбота від батька та мачухи, ситуація погіршилась після народження спільної дитини. В 25 років він зустрів дівчину, у нього склались сімейні стосунки та він періодично, проживав з її родиною. Коли можливості не було він повертався до дому де залишались його речі та одяг. Протягом цього часу відповідач відвідував житло, брав речі, переодягався та періодично проживав в спірному житлі. Іншого житла він не має, просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до частини 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим це питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за наявності двох умов: по-перше, не проживання у спірному житловому приміщенні на час звернення до суду понад шість місяців, по-друге, таке не проживання має бути без поважних причин.

Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода надання ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Із матеріалів справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_5 (а.с.19)

Основним квартиронаймачем квартири за адресою: АДРЕСА_2 була ОСОБА_6 дружина позивача та мати відповідача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6.(а.с.8-10).

Згідно акту, складеного головою правління ОСББ «Декабристів -5» від 22.91.2018 р. на підставі пояснень сусідів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відповідач ОСОБА_5 у період з 07.05.2013р. по 22.01.2018р. не проживає в АДРЕСА_4. Проживає в квартирі 4 особи. (а.с.11).

Із пояснень свідка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, допитаного в судовому засіданні вбачається, що він є старшим рідним братом відповідача та сином позивача від першого шлюбу. Після смерті матері він проживав з бабусею, а після її смерті - в спірній квартирі з молодшим братом, батьком та його дружиною та її сином. В родині були дуже складні відносини, фактично вони з братом були «ізгоями» в сім'ї, їх присутність була незручною для інших членів сім'ї і про це постійно їм нагадувалось і словами і вчинками збоку батька та мачухи. В 13 років він пішов з дому через нестерпні умови проживання, а молодший брат проживав в спірній квартирі. Проживання у спірній квартирі відповідача є фактично неможливими, через умисні дії позивача та його дружини. Відповідачу ключи від квартири не давали, викликали поліцію, коли він намагався потрапити у квартиру, від нього ховали холодильник у кімнаті, що зачиняється на ключ. Через сварки, які трапляються досить часто до теперішнього часу, відповідач по два-три тижні, інколи по два-три місяці живе у друзів та знайомих, останні п'ять років у нього склались сімейні стосунки з жінкою, у якої він також проживав, але особисті речі, одяг відповідача залишались в квартирі.

Свідок ОСОБА_13, допитана в судовому засіданні пояснила, що є рідною тіткою відповідача ОСОБА_5 та рідною сестрою його померлої матері. Після смерті матері батько вихованням дітей не займався, після його одруження ситуація не змінилась, а після народження спільної дитини відношення до синів від першого шлюбу погіршилось. Належного догляду та виховання з боку батька та мачухи не було, діти бігали голодні та брудному одязі, часто її відвідували. Вона звертала увагу батька на недопустимість такої ситуації, але реакції не було, а як результат постійні конфлікти в родині з приводу поведінки відповідача, непорозуміння з боку мачухи та батька та непридатні до життя умови.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що є сусідом позивача та відповідача з 2007 року, добре знає обох. Підтвердив факт знаходження особистих речей відповідача в квартирі та постійного відвідування відповідачем квартири на протязі останніх 3 років.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що 5 років зустрічається з відповідачем ОСОБА_5 Після знайомства деякий час проживали разом з відповідачем в її квартирі з її батьками, але свої речі відповідач не перевозив. Були періоди коли ОСОБА_5 повертався жити додому, останні 1,5 місяці вони проживають в квартирі відповідача за адресою: АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що є двоюрідним братом відповідача, з дитинства вони товаришують та останній рік він відвідував відповідача за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_5, під'їжджав на машині та забирав його із дому в ранку. Підтвердив факт складних сімейних відносин, що склались ще в дитинстві між відповідачем та мачухою та батьком.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 на законних підставах зареєстрований в спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2, ніколи не втрачав до неї інтересу, а його періодична відсутність викликана поважними причинами, оскільки відповідача змусили не проживати постійно з квартири, мотивуючи тіснотою та незручністю для інших членів сім'ї та враховуючи напружені відносини, що склались між сторонами.

Враховуючи зазначене, з урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що на час його звернення до суду, відповідач не мешкав в спірній квартирі більш, ніж шість місяців без поважних причин, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 9,71,72 ЖК України, ст. ст. 3, 5, 7, 8, 18, 229, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.06.2018 р. о 09 год. 00 хв.

Суддя: Заставенко М.О.