УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/16039/18

Провадження №: 4-с/755/218/18

"29" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіренко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва за наявними у справі матеріалами цивільну справу № 755/16039/18

за скаргою Мельника Сергія Володимировича, подана в інтересах Приватного акціонерного товариства «Нова лінія»,

на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чеграхчі Д.І.,

заінтересовані особи - стягувач Приватне акціонерне товариство «Нова лінія», боржник ОСОБА_3,

учасники справи:

заявник - Мельник С.В.,

державний виконавець - Чеграхчі Д.І.,

У С Т А Н О В И В:

Мельник С.В. звернувся в інтересах Приватного акціонерного товариства «Нова лінія» до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чеграхчі Д.І., посилаючись на те, що 19.10.2018 заявником було отримано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 16.10.2018 та повернуто виконавчий лист, виданий 10.10.2018 Дніпровський районним судом м. Києва на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва у цивільній справі за позовом ПрАТ «Нова лінія» до ОСОБА_3, третя особа ТОВ «Будівельна компанія «Нова Ера», про витребування майна з чужого незаконного володіння, з підстав сплати авансового внеску не в повному обсязі та незазначення у виконавчому документі року народження боржника.

У зв'язку з наведеним, заявник просить визнати неправомірним рішення про повернення виконавчого документу стягувачу, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 10.10.2018 у справі № 755/2375/18, без прийняття до виконання, прийнятого 16.10.2018 державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чеграхчі Д.І.; скасувати повідомлення державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чеграхчі Д.І. від 16.10.2018 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання; зобов'язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чеграхчі Д.І. прийняти до виконання виконавчий документ, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 10.10.2018 у справі № 755/2375/18 та відкрити виконавче провадження.

Ухвалою суду від 07.11.2018 постановлено витребувати матеріали по виконанню виконавчого документу № 755/2375/18, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 10.10.2018, на виконання якої 15.11.2018 Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві надано копію виконавчого провадження № 57439043.

У судовому засіданні Мельник С.В. підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити та додатково пояснив, що державний виконавець не приймає до виконання виконавчий лист з тих причин, що наявний спір є немайновим і у виконавчому листі відсутня дата народження боржника, виправити помилку у виконавчому листі неможливо через відсутність даних про дату народження боржника на момент винесення рішення у справі.

Державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чеграхчі Д.І. в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених вимог та пояснив, що формулювання судового рішення у виконавчому листі вказує на немайновий характер виконання рішення, оскільки йдеться про зобов'язання вчинення дій, у зв'язку з чим стягувачем сплачена невірна сума авансового внеску, невідома вартість майна, що позбавляє державного виконавця можливості вирахувати відсотки з його вартості, а відсутність дати народження боржника унеможливлює відкрити виконавче провадження.

У судовому засіданні 15.11.2018 було заслухано представників сторін, які з'явилися, та оголошено перерву через неявку боржника ОСОБА_3, який також не з'явився у судове засідання, призначене на 29.11.2019.

У судове засідання, призначене на 29.11.2018, сторони не з'явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду поданої скарги, а тому подальший розгляд цивільної справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, із врахуванням пояснень сторін у судовому засіданні 15.11.2018. 29.11.2018 фіксування судового розгляду не здійснювалося.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, установив, що скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами частини першої, другої статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2018 у справі № 755/2375/18 було скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.04.2018 та ухвалено нове рішення, яким позов ПрАТ «Нова лінія» до ОСОБА_3, третя особа ТОВ «Будівельна компанія «Нова Ера», про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, зобов'язано ОСОБА_3(реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; місце проживання АДРЕСА_1) повернути Приватному акціонерному товариству «Нова лінія» (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 30728887; місцезнаходження Одеське шосе, будинок 8, селище міського типу Чабани, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08162) рухоме майно, а саме: піч опалювальну Булер'ян Тип 03 (інвентарний номер БУ-35847); піч опалювальну Булер'ян Тип 04 (інвентарний номер БУ-22251); металеву конструкцію для оглядової ями (реборда).

На виконання цієї постанови Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист (а.с.38).

11.10.2018 стягувачем ПрАТ «Нова лінія» сплачено на рахунок Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві авансовий внесок в сумі 419,28 грн. по виконавчому листу від 13.09.2018 по справі № 755/2375/18, боржник ОСОБА_3, що підтверджується платіжним дорученням № 12944 від 11.10.2018 (а.с.39).

11.10.2018 представником ПрАТ «Нова лінія» направлено до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві заяву про примусове виконання постанови (рішення) разом з копією постанови Апеляційного суду міста Києва від 13.09.2018 по справі № 755/2375/18, виконавчим листом, виданим Дніпровським районним судом м. Києва по справі № 755/2375/18, платіжним дорученням № 12944 від 11.10.2018 про сплату авансового внеску та довіреністю № 143 від 11.10.2018 (а.с. 30).

16.10.2018 державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чеграхчі Д.І. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа № 755/2375/18, виданого 10.10.2018 Дніпровським районним судом м. Києва, на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки авансовий внесок сплачено не в повному обсязі, у виконавчому документі не зазначено рік народження боржника. Це повідомлення отримано представником ПрАТ «Нова лінія» 19.10.2018 (а.с. 41,42).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом (стаття 4 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

Згідно зі статтею 6 цього Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб.

За приписами статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами (стаття 17 вказаного Закону).

Права та обов'язки державного виконавця визначені в статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець зобов'язаний здійснювати, зокрема заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, державний виконавець повернув заявнику виконавчий документ на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Частиною 3 ст. 431 ЦПК України визначено, що виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);строк пред'явлення рішення до виконання.

У своєму правовому висновку Касаційний адміністративний суду складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 471/283/17-ц. зазначив таке.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Разом з тим, згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

У резолютивній частині вказаного рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2018 вказана інформація про місце проживання боржника ОСОБА_3 та його реєстраційний номер облікової картки платника податків, однак відсутні відомості про дату його народження.

Проте відсутність у вказаному рішенні відомостей про дату народження боржника не є перешкодою у відкритті виконавчого провадження, оскільки державний виконавець безпосередньо має право одержати таку інформацію від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження.

Таким чином, у державного виконавця не було правових підстав для повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання у зв'язку з тим, що у виконавчому документі не зазначено рік народження боржника.

Крім цього, підставою повернення виконавчого документа державним виконавцем зазначено сплату авансового внеску не в повному обсязі.

Як вказує у своїй скарзі Мельник С.В., 19.10.2018 на особистому прийомі у державного виконавця представнику стягувача було додатково роз'яснено, що авансовий внесок, сплачений як за виконання рішення майнового характеру мав бути сплачений як за виконання рішення немайнового характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання є відсутність підтвердження сплати авансового внеску.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, стягувачем разом із заявою про примусове виконання рішення суду державному виконавця надано платіжне доручення № 12944 від 11.10.2018 про сплату авансового внеску в розмірі 419,28 грн., який було визначено стягувачем виходячи з вартості майна, яке за рішенням суду має бути повернуто стягувачу, а на підтвердження вартості цього майна до заяви додано копію постанови Апеляційного суду міста Києва від 13.09.2018 по справі № 755/2375/18, в якій вказана вартість витребовуваного за рішенням суду майна.

В розділі ІІІ «Виконання рішень немайнового характеру» статтями 63-67 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік рішень, які містять немайновий характер. Однак, як вбачається з цих норм, рішення про витребування майна до цього переліку не віднесено.

Порядок виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документів встановлено нормами ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» позовні заяви про витребування майна мають майновий характер, адо позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Тому, рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння не може розцінюватись як рішення немайнового характеру.

Зі змісту постанови Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2018 вбачається, що ПрАТ «Нова Лінія» до орендованих ним приміщень було завезено свою власність, а саме: піч опалювальну Булер'ян Тип 03 (інвентарний номер БУ-35847); піч опалювальну Булер'ян Тип 04 (інвентарний номер БУ-22251); металеву конструкцію для огляду ями (реборда).

На четвертій сторінці постанови Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2018 вказано, що на момент фактичного виселення позивача в орендованих приміщеннях залишилось його майно вартістю 20964,00 грн.

З вищевикладеного вбачається, що апеляційною інстанцією було задоволено позовні вимоги ПрАТ «Нова лінія» про витребування майна з чужого незаконного володіння, та зобов'язано ОСОБА_3 повернути ПрАТ «Нова лінія» рухоме майно: піч опалювальну Булер'ян Тип 03 (інвентарний номер БУ-35847); піч опалювальну Булер'ян Тип 04 (інвентарний номер БУ-22251); металеву конструкцію для огляду ями (реборда), загальна вартість якого складає 20964,00 грн.

Як встановлено судом, до заяви про примусове виконання постанови стягувачем ПрАТ «Нова лінія» надано підтвердження сплати авансового внеску, розрахованого у відповідності до приписів ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», задоволені апеляційною інстанцією позовні вимоги є вимогами майнового характеру, вартість витребовуваного майна відома, оскільки вказана в рішенні суду апеляційної інстанції.

Отже, твердження державного виконавця про немайновий характер спору є безпідставним та помилковим, оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2018, постановленого у справі про витребування з чужого незаконного володіння, визначено рухоме майно, що підлягає поверненню, та його загальна вартість, що беззаперечно вказує на природу такого спору як майнового, а вичерпний перелік рішень немайнового характеру, що підлягають виконанню, не містить рішень про витребування з чужого незаконного володіння.

Пунктом 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служб під час виконання судових рішень у цивільних справах» встановлено, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Пунктом 2 цієї Постанови визначено, що при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких підстав, скарга на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чеграхчі Д.І. є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 19, 33 Конституції України, Законом України «Про державну виконавчу службу», Законом України «Про виконавче провадження», статтями 208, 258-261, 353, 354, 431, 447-453, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

скаргу Мельника Сергія Володимировича, подану в інтересах Приватного акціонерного товариства «Нова лінія», на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чеграхчі Д.І., заінтересовані особи - стягувач Приватне акціонерне товариство «Нова лінія», боржник ОСОБА_3, - задовольнити.

Визнати неправомірним рішення, прийняте 16.10.2018 державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чеграхчі Д.І., про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 10.10.2018 у справі № 755/2375/18.

Зобов'язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві усунути порушення шляхом скасування повідомлення державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чеграхчі Д.І. від 16.10.2018 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов'язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві поновити порушене право шляхом прийняття до виконання виконавчого документа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 10.10.2018 у справі № 755/2375/18, та відкриття виконавчого провадження.

В силу статті 453 ЦПК України орган державної виконавчої служби зобов'язаний про виконання ухвали повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Повний текст ухвали складено 29.11.2018.

Суддя В. Шевченко