АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/1264/16-ц 22-ц/774/153/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 березня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 193/1264/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання : Гладиш К.І.

сторони справи: : позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року, ухваленого суддею Шумською О.В. у сел. Софіївка,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог послалась на те, що з 31.08.2002 року працює в Комунальному закладі освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглібленим професійно-трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради. З 01.09.2008 року на посаді заступника директора по виховної роботі. За весь час роботи сумлінно і щиро виконувала власні професійні обов'язки, про що свідчить її призначення на відповідальні посади і довіру з боку керівництва закладу.

Після звільнення колишнього директора з 04 січня 2016 року в якості виконуючій обов'язки директора призначена відповідач ОСОБА_2, яка була заступником директора з навчальної роботи. В той же час 04 січня 2016 року позивач призначена на посаду виконуючої обов'язки заступника директора з навчальної роботи.

На початку травня 2016 року до Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної ради надійшла заява анонімного характеру, в якій висловлювалось що ОСОБА_2 не має право бути директором закладу. 06 травня 2016 року відповідач скликала нараду при директорі, на яку були запрошені позивач , заступник директора, вихователі. На початку наради ОСОБА_2 повідомила усіх присутніх про те, що вона отримала 05.05.2016 року в Департаменті освіти і науки в м. Дніпро дві анонімних заяви та звинуватила позивача в тому, що нібито вона підготувала і направила обидві заяви до Департаменту.

Відповідач звинуватила її у створенні негативного образу відповідача, як керівника, посилала на її адресу образи в аморальній поведінці та стосунках інтимного характеру з водієм закладу, чим принижувала її честь і гідність, поширюючи недостовірну, нічим не підтверджену інформацію. Відповідач ОСОБА_2 звернулась до голови профспілкового комітету закладу з вимогою проведення зборів закладу і звільнення позивача з займаної посади за аморальну поведінку.

Неправомірні дії відповідача, які виразилися в проведені позапланової наради, безпідставних звинувачень, погрозах, приниженням і наклепу, як посадової особи закладу, поширення нею бездоказової, неперевіреної інформації, істотним образом була принижена честь, гідність і ділова репутація позивача. як заступника директора по навчальній роботі. Честь і гідність позивача як людини , жінки і матері була безпідставно принижена ОСОБА_2 в очах співробітників закладу, її чоловіка і близьких, яким стало відомо про звинувачення директора. Змусили позивача докладати зусиль, намагатися спростувати ці наклепницькі висловлювання, перед власною сім'єю і жінкою водія закладу, що певним чином відобразилось на стані здоров'я позивача.

Через поширення відповідачем ОСОБА_2 необґрунтованих і безпідставних відомостей позивач зазнала значне погіршення психічного та психологічного стану здоров'я, в результаті чого, 16 травня 2016 року була госпіталізована до лікарні з діагнозом загострення ВСД та перебувала на стаціонарному лікуванні до 31 травня 2016 року. Витратила на медикаментозне лікування 1003 грн., тому просить суд : зобов'язати ОСОБА_2 спростувати поширену недостовірну інформацію, яка принижує честь , гідність та ділову репутацію позивача, а також стягнути на її користь матеріальну шкоду в розмірі 1003 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування зустрічних вимог зазначила, що звістка про звернення ОСОБА_1 до суду в якому вона звинуватила її у розповсюдженні недостовірної інформації. Однак, подана інформація не відповідає дійсності. Поданий позов обговорювався між колегами на роботі, підлеглими, що вплинуло на її авторитет у колективі. Дії відповідача негативно вплинули на стан здоровя позивача, яка через хвилювання потрапила до лікарні із діагнозом гіпертонічна хвороба. Нею на лікування було витрачено 15235,61 грн.,які вона просить суд стягнути з відповідача та зобовязати ОСОБА_1 вибачитися при свідках за приниження честі,гідності та розповсюдження відомостей,які не відповідають дійсності.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року в задоволенні первісного та зустрічного позову відмолено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, тому ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про їх задоволення. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Зокрема зазначає, що судом не надано оцінки поясненням свідків лисько Л.В.,ОСОБА_3, ОСОБА_4, які підтвердили факт проведення зборів та розповсюдження на них недостовірної інформації ОСОБА_2 у відношенні позивача, що принижують честь та гідність. Також відсутні висновки суду, що поширена інформація ОСОБА_2 стосовно написання анонімних звернень позивачем також недоведена.

У відзиву на апеляційну скаргу представник відповідач ОСОБА_5, просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_6.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_6.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 31.08.2002 року працює в Комунальному закладі освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглібленим професійно-трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради. З 01.09.2008 року на посаді заступника директора по виховної роботі. З 04 січня 2016 року тимчасово переведена на посаду виконуючої обов'язки заступника директора з навчальної роботи, що підтверджується довідкою КЗО та записами. Що містяться в трудовій книжці ( а.с.9.10-12).

Відповідач ОСОБА_2 з 04 січня 2016 року виконує обов'язки директора Комунальному закладі освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглібленим професійно-трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради .

За вх.№БП 30010 від 20.04.2016р та вх.№Ко-БП-828 від 04 травня 2016 року на департамент освіти і науки Дніпропетровської обласної ради надійшло дві анонімні заяви, які не розглядалися та залишені департаментом без розгляду ( а.с.55,56,170-171). Відповідно до листа №5181/0/211-16 від 04.08.2016 року Департаменту освіти і науки України Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в якому вказано, що до департаменту освіти і науки Облдержадміністрації надійшло звернення без підписів батьківського комітету дитячого садка "Веселка" від 20.03.2016 року. У зверненні містилась негативна інформація наклепницького характеру щодо виконуючої обов'язки директора комунального закладу освіти "Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням" Дніпропетровської обласної ради"ОСОБА_2. Адреси відправників та підписи авторів у зверненні були відсутні. Як адреса відправника на конверті звернення містилась вигадана адреса: ДНЗ "Веселка", вул.Перова,44, м.Кривий Ріг, Саксаганський район. Департаментом освіти і науки було прийнято рішення вказане звернення залишити без розгляду, оскільки анонімні звернення розгляду не підлягають(а.с.55-56).

Відповідно до протоколу №9 від 15.06.2016 року засідання профспілкового комітету "Жовтневий реабілітаційний центр з поглибленмим професійно-трудовим навчанням", на черзі денній якого було поставлено питання про розгляд заяви ОСОБА_7, де вона просить розібратися в ситуації, яка виникла на робочому місці між працівниками ОСОБА_8 та ОСОБА_1(а.с.71-72). За засіданні профспілкового комітету "Жовтневий реабілітаційний центр з поглибленмим професійно-трудовим навчанням" було вирішено написати подання в.о. директора Жовтневого НРЦ ОСОБА_2 щодо побудови трудового розпорядку дня ОСОБА_1 та ОСОБА_8 таким чином, щоб у подальшому не виникали підстави для їх спільного вирішення робочих моментів.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог, тому в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Спір між сторонами виник з приводу поширення відповідачем ОСОБА_2 у відношенні позивача ОСОБА_1 недостовірної, на її дуку, інформації, що порочить її честь,гідність та ділову репутацію.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про їх недоведеність.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх законними, обґрунтованими, вмотивованими, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний не ухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки економічного добробуту та прав людини.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Колегія суддів погоджується із висновком суду стосовно не доведення позивачем ОСОБА_1 розповсюдження щодо неї відповідачем ОСОБА_2 недостовірної інформації.

Колегія суддів ознайомившись із матеріалами справи, дослідивши аудіо запис судових засідань, а саме від 11 травня 2017 року в якому під час розгляду справи в суді першої інстанції допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, кожна з яких, окремо, надавали пояснення, що під час наради, яка мала місце 06 травня 2016 року кожному із присутніх, як працівників дошкільного закладу відділення Жовтневого НРЦ запитували про причетність до написання доповідної, від імені яких її подано. Свідок ОСОБА_10 надала пояснення, що саме ОСОБА_4, виразила ймовірну підозру, що також позивач ОСОБА_1 мала зацікавленість в їх написанні. Жодний зі свідків не надав пояснення, щодо звинувачень позивача, в їх написанні.

Викладена інформація, щодо ймовірного автора анонімних звернень при обговорюванні в колективі, викладалась кожним із учасників нарди, як міркування, тому мають лише оціночні судження, а не викладення фактичних даних.

За змістом ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Оціночні судження, стосовно ймовірного авторства анонімних звернень надісланих на адресу Департаменту освіти і науки України Дніпропетровської обласної державної адміністрації, які доречі не підлягають розгляду, не потребують доведенню.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про не доведення розповсюдження щодо позивача відповідачем неправдивої інформації, особистого характеру, яка принижує честь та гідність.

З аудиозапису судового засідання від 11 травня 2017 року, що міститься в матеріалах справи, жодний зі свідків ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які були присутні на нараді 06 травня 2016року не підтвердила, факт розповсюдження ОСОБА_2 стосовно позивача ОСОБА_1 інформації стосовного особистого її життя.

Як пояснила ОСОБА_10, саме позивач ОСОБА_1 висловила на адресу ОСОБА_2 звинувачення в розповсюджені пліток. Пояснивши, що питання поведінки позивача з її чоловіком було предметом обговорення на засіданні профспілкового комітету.

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету №9 від 15 червня 2016 року були присутні : ОСОБА_12, ОСОБА_1, ОСОБА_13, ОСОБА_8,ОСОБА_7,ОСОБА_14 , вирішувалось питання щодо ситуації, яка виникла на робочому місці між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 ( а.с.71-72).

Під час проведення засідання профспілкового комітету, на якому обговорювалось питання про особисте життя позивача ОСОБА_1 та повязані з ним події , відповідач ОСОБА_2 була відсутня, що також спростовує посилання позивача про розповсюдження відповідачем ОСОБА_2 стосовно неї неправдивої інформації. Доведення факту розповсюдження недостовірної інформації, законодавством покладений на позивача, яка його не довела.

Ні поясненнями свідків, ні матеріалами справи, ні іншими доказами позивачем не доведений факт розповсюдження відповідачем ОСОБА_2 стосовно неї неправдиву інформацію.

Крім того, колегія суддів також вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно оціночного судження відповідачем, які вона виразили свої погляди до моральних якостей позивача.

Отже, посилання суду першої інстанції на ст. 30 Закону України «Про інформацію», що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, є правильним та доречним, а доводи апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: