Апеляційне провадження № 22-ц/796/2917/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 760/4844/17

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Головачова Я.В., Вербової І.М., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуОСОБА_4,

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва, ухваленого 8 листопада 2017 року під головуванням судді Букіної О.М. в приміщенні Солом'янського районного суду м. Києва (дата та час ухвалення повного тексту рішення невідомі)

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулося з позовом до ПАТ «Брокбізнесбанк» про визнання недійсним кредитного договору.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 4.07.2008 року між ним та АБ «Брокбізнесбанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов'язувався надати йому грошові кошти в сумі 90 000, 00 дол. США, на строк з 4.07.2008 по 3.07.2013 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16 % річних для споживчих потреб. Проте, умови договору про надання кредиту є дискримінаційними та несправедливими, оскільки банк не мав на меті реального настання правових наслідків - надання йому кредиту . Крім того, банк ввів його в оману, збільшивши величину реальної процентної ставки за кредитним договором та надав інформацію,яка не відповідає дійсності, що суперечить положенням ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЦК України. Вчинений договір містить несправедливі умови, що призвело до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на його шкоду.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 8 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні його вимоги задовольнити.

Вказує, що суд першої інстанції, не повно з'ясувавши обставини справи та не надавши належної оцінки доказам,порушив вимоги ст.ст. 202, 203, 215 ЦК України та безпідставно не врахував доводи стосовно того, що банк не мав на меті реальне настання правових наслідків та надання кредиту в розмірі, визначеному договором.

Судом першої інстанції, на думку ОСОБА_4, також не надано правової оцінки тій обставині, що викладені в п. 1.3 кредитного договору підстави для ухилення банку від видачі кредиту є неправомірними, суперечать законодавству України, а тому підтверджують його доводи, що підписуючи договір, банк уникав настання реальних правових наслідків, які б мали місце після підписання договору.

В порушення вимог кредитного договору, банком збільшено величину реальної процентної ставки за кредитним договором, тим самим надано недостовірну інформацію та введено його,як споживача банківської послуги, в оману.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, особа яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_4 не з'явився, про час та місце розгляду справи за законом повідомлений належно, проте направив до суду заяву про відкладення розгляду справи, з посиланням на невчасне повідомлення його про час розгляду справи та отримання від банку відзиву і неможливістю підготуватись у такі строки до участі в справі. Проте, як вбачається з матеріалів справи судову повістку-повідомлення Апеляційний суд м. Києва направив ОСОБА_4 07.03.18 року, яку згідно зворотного поштового повідомлення ОСОБА_4 отримав за місцем свого проживання вже 09.03.18 року, тобто завчасно, у передбачені законом строки (ч.5 ст.128 ЦПК). Стосовно отримання відзиву ПАТ "Брокбізнесбанк" на апеляційну скаргу ОСОБА_4, останній не надав підтверджень отримання відзиву за день до судового засідання, як він зазначає в своїй заяві, але виходячи з того, що апеляційним судом відзив отримано вже 13 березня 2018 року, підстав вважати, що ОСОБА_4 отримав відзив невчасно немає. За таких обставин та враховуючи, що справа перебуває в провадженні апеляційного суду з 22 лютого 2018 року та зважаючи на передбачені законом строки розгляду справи, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 та відкладення розгляду справи.

Поряд з цим, судом врахована думка ОСОБА_4 та його заперечення, викладені в заяві щодо долучення до матеріалів справи поданих банком нових доказів, та відмовлено представнику банку у їх прийнятті, з огляду на те, що останнім необґрунтовано поважність неподання цих доказів в суді першої інстанції та з у рахуванням того, що ці докази не були предметом дослідження та оцінки суду першої інстанції. Неявка в судове засідання ОСОБА_4 не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи і відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК та з урахуванням належного повідомлення про час та місце розгляду справи,його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. Представник відповідача ПАТ "Брокбізнесбанк" в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та вважав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону. Підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 ЦК, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до пункту 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 4 липня 2008 між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 96/М4/08/Ф, згідно з умовами якого банк зобов'язувався передати позивальнику грошові кошти у розмірі 90 000 доларів США на строк з 04.07.2008 по 03.07.2013 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16% річних для споживчих потреб.

22.07.2011 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору якою внесено зміни щодо погашення кредиту.

28.05.2013 до АТ «Брокбізнесбанк» позивачем було подано заяву про продовження терміну дії кредитного договору № 96/М4/08/Ф від 04.07.2008, оскільки у нього утворилася заборгованість.

03.07.2013 між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору якою внесено зміни кредиту в розмірі 29 824, 65 доларів США з кінцевим терміном повернення до 20.06.201року, також сторони внесли зміни, щодо доповнення статті 5 кредитного договору, а саме у разі виникнення простроченої заборгованості по кредиту банк має право встановлювати відсоткову ставку на рівні 18/% річних в доларах США.

Відповідно до п. 8.3 договору, позичальник підписанням цього договору підтвердив, що до укладення цього договору позичальник був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно - правовими актами Національного банку України.

Відповідно до п. 8.4 договору, ОСОБА_4 підписанням цього договору підтвердив, що до укладення цього договору він був ознайомлений з діючими тарифами банку.

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволені позову про визнання договору кредиту недійсним суд першої інстанції, встановивши приведені обставини, виходив з того, що відповідач ПАТ "Брокбізнесбанк" свої зобов'язання за договором кредиту виконав в повному обсязі. Суд не знайшов порушень вимог закону при укладені договору, як то щодо його змісту та форми так і стосовно прав позивача як споживача банківської послуги, якого було ознайомлено з правилами та умовами надання банком кредитування,з сукупною вартістю кредиту та порядком погашення щомісячних платежів,про що свідчить його особистий підпис в договорі про надання споживчого кредиту, тому останній отримав всю необхідну інформацію та був належним чином повідомлений про усі можливі ризики й умови кредитування, про істотні умови договору про надання споживчого кредиту та погодився з ними і підписавши кредитний договір, позивач, таким чином, погодився з усіма його умовами, вважаючи їх розумними та справедливими.

Судом встановлено, що позивач з пропозиціями про внесення змін до умов договору про надання споживчого кредиту, зокрема, щодо збільшення розміру відповідальності банку, можливості внесення змін та доповнень до даного договору не звертався, що свідчить про його згоду і в цій частині правовідносин щодо умовам спірного договору.

Крім того, суд вважав,за умови відсутності у договорі певної міри відповідальності сторін, така відповідальність міститься в законі, а тому при настанні певних обставин застосовуються саме положення закону, а тому посилання позивача, що спірний договір містить несправедливі умови по відношенню до позивача, суд вважає необґрунтованим.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, який повно та всебічно з'ясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та застосував правові норми, які регулюють спірні правовідносини. Рішення суду ґрунтується на матеріалам справи, встановлених обставинах та відповідає вимогам закону з огляду на що є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог п.2.1 Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», судом вірно встановлено, що перед підписання кредитного договору, позивачу було надано інформацію на виконання вимоги п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживача» згідно п.8.3 договору, окрім цього позивачем були підписані додаткові угоди №№1,2 до кредитного договору про зміну розміру кредиту, умов його погашення, збільшення відсоткової ставки та продовження строків повернення кредиту до 2015 року.

Частиною 3 ст. 6 ЦК України передбачена можливість сторін в договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати відносини на власний розсуд.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Що стосується тверджень позивача, що правочин містить несправедливі умови, оскільки його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків, суд першої, проаналізувавши положення ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", встановив, що позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що умови спірного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди йому як споживачеві.

Суд першої інстанції не знайшов також підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання договору кредиту недійсним з підстав навмисного введення його відповідачем в оману щодо обставин, які мають істотне значення та виходив також з відсутності доказів на підтвердження зазначених вимог.

Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману, повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України (в редакція яка діяла на час ухвалення рішення), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, ці та інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, вони були предметом дослідження суду першої інстанції і колегія суддів погоджується з їх оцінкою та вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і, на думку колегії суддів, зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,- ПОСТАНОВИВ:

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 8 листопада 2017 року без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 22.03.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: