Справа № 206/755/18
Провадження № 2/206/482/18
29.05.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання Стахів О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1, третя особа Комунальне підприємство "Експрес" Дніпровської міської ради про виселення особи, що самовільно зайняла жиле приміщення, -
ОСОБА_2 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Відповідач, будучи належним чином, повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
09.02.2018 представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з даною позовною заявою, яка 14.02.2018 була залишена без руху, як така, що не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.
26.02.2018 представником позивача, недоліки визначені ухвалою судді від 09.02.2018 були усунути, відкрито провадження у справі.
У судові засіданні призначені 23.03.2018, 19.04.2018, 11.05.2018 та 29.05.2018 відповідач, повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, не з'явився, в зв'язку із чим, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
29.05.2018 у судовому засіданні складено вступну та резолютивну частини заочного рішення суду.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
Згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1976 від 16.05.2005 "Про прийняття житлових будинків до комунальної власності територіальної громади міста на баланс МК ЖЕП "ЕКСПРЕС", було вирішено затвердити акти від 14.04.2005 про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста житлових будинків та прийняти на баланс МК ЖЕП "ЕКСПРЕС" житлові будинки, згідно додатку № 1, в якому міститься інформація про буд. № 8 по вул. Сортувальній, КП "ДМБТІ" мав оформити та зареєструвати свідоцтва про право власності (а.с.6-9).
Комісією, яка створена на підставі рішення міськвиконкому № 1149 від 17.08.95 було складено акт приймання - передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність, за змістом якої судом встановлено, що вказаною комісією було проведено обстеження житлового будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Сортувальна, 8, здійснено передачу виконкому міської ради документацію (технічний паспорт на будинок, плани поверхів, схеми, домові книги, та інше).
Вказаний акт, в порушення постанови Кабінету Міністрів України від 06.11.95 № 891 "Про затвердження Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, установ та організацій" не містить дати його затвердження та складання (обстеження) (а.с.16-18).
На підтвердження самовільного зайняття відповідачем вказаної квартири, представником позивача було долучено відповідний акт складений 03.08.2017, згідно змісту якого вбачається, що вказана квартира (№ 5) зайнята квартиронаймачем вказаного будинку, який проживає у квартирі № 4 (а.с.20).
Крім того, згідно із довідки, наданої Відділом адресно-довідкової роботи ГУДМСУ в Дніпропетровській області, відповідач, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.29).
Отже, вирішуючи даний спір по суті, суд приходить до висновку, що у даному випадку, належними та достатніми доказами, у відповідності до ст. ст. 77, 78 ЦПК України, передачі у власність позивачу квартири АДРЕСА_1, згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1976 від 16.05.2005, мали бути відповідні акти від 14.04.2005 про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста житлових будинків, затверджені уповноваженою особою, а також, свідоцтва про право власності, оформлені та зареєстровані у КП "ДМБТІ".
Проте, жодного із перелічених доказів суду, на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, представником позивача не надано.
Інших доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, представником позивача суду не надані.
ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до частини першої статті 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.
Частиною третьою статті 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб повязане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.
В той же час, враховуючи, що зі сторони позивача не надано жодного доказу, в розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України, на підтвердження права власності на квартиру АДРЕСА_1, вселення відповідача до вказаної квартири, суд дослідивши матеріали даної цивільної справи приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви.
Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.
Вирішуючи спір по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 109, 166 ЖК УРСР, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, 280-282, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 08.06.2018.
Головуючий суддя: К.С. Маштак