АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2328/18 Справа № 205/2446/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

учасники справи:

позивач (скаржник) ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2017 року у складі судді Скрипник К.О., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 12 квітня 2002 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від спільного подружнього життя мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час спільного життя, сторонами за спільні кошти було придбано транспортний засіб KIA «RIO», д/н НОМЕР_1 та квартиру АДРЕСА_1, право власності на які оформлено на відповідача. З моменту звернення до суду з позовом, відповідачем було відчужено автомобіль НОМЕР_2, що є обєктом права спільної сумісної власності.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила визнати автомобіль НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та складається з: 1-коридор, 2-3 житлові кімнати, 4-кладова, 5 кухня, 6-санвузол, 7,8 лоджі, житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 51,4 кв.м.; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири № 71, що знаходиться по вулиці Метробудівська, 13 в м. Дніпро та складається з: 1-коридор, 2-3 житлові кімнати, 4-кладова, 5 кухня, 6-санвузол, 7,8 лоджі, житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 51,4 кв.м., стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля НОМЕР_2 в розмірі 107 040 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири № 71 по Метробудівська, 13 в м. Дніпро та складається з: 1-коридор, 2-3 житлові кімнати, 4-кладова, 5 кухня, 6-санвузол, 7,8 лоджі, житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 51,4 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частини автомобіля НОМЕР_2, 2010 року випуску, в сумі 78 867,55 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щочастки подружжя у спільному майні є рівними, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача половина отримана від продажу спірного автомобіля та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

У апеляційній скарзі, поданій у січні 2018 року до апеляційного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відчуження автомобіля відбулося під час спільного проживання сторін, в інтересах сім»ї та за спільною згодою. Позовних вимог щодо поділу позивачем не заявлено, грошової суми на депозитний рахунок суду не внесено.

01 березня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

Вищезазначений відзив мотивовано тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відчуження майна, придбаного за час спільного життя відбулося без її згоди, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що з 12 квітня 2002 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 28 липня 2000 року у них народився син ОСОБА_4 За час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами було придбано транспортний засіб KIA «RIO», д/н НОМЕР_1 та квартиру АДРЕСА_1, право власності на які оформлено на відповідача.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно розяснень, викладених у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 370 ЦК України співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки.

З вказаного випливає, що звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, є одним із способів поділу такого майна.

Таким чином, той факт, що позивач заявила вимогу про стягнення грошової компенсації вартості майна, придбаного за час перебування у шлюбі, є свідченням того, що сторони не дійшли згоди щодо поділу майна і позивач, звертаючись до суду з даним позовом, бажала виділити належну її частку у праві спільної сумісної власності подружжя і це не є виходом за межі позовних вимог, якими є поділ майна подружжя.

З урахуванням викладених норм права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири № 71 по Метробудівська, 13 в м. Дніпро та стягнення на її користь грошової компенсації за 1/2 частини автомобіля НОМЕР_2, 2010 року випуску, в сумі 78 867,55 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо обовязкового внесення позивачем відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду у розумінні положень ст.365 ЦК України, судом не приймаються до уваги, оскільки питання про припинення частки відповідача у спірному майні за умов передбачених положеннями ст. 365 ЦК України не вирішувалося.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про здійснення відчуження спірного автомобіля під час шлюбу, в інтересах сім»ї та за спільною згодою подружжя, не приймаються судом до уваги, оскільки були предметом розгляду у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що позивач не заявляла вимог про поділ майна подружжя не заслуговують на увагу, оскільки вимоги про стягнення компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності, є одним із способів поділу такого майна.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_5

ОСОБА_6