Провадження № 4-с/127/78/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2018 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі Бедрак М.М.,
за участі: представника скаржника ОСОБА_1,
представника стягувача ОСОБА_3,
державного виконавця Заверухи Ж.А.,
представника заінтересованої особи ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на постанову державного виконавця, заінтересовані особи: Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_2, Служба у справах дітей Вінницької міської ради, -
ОСОБА_5 звернулася в суд з скаргою на постанову державного виконавця, заінтересовані особи: Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_2.
Вимоги, викладені в скарзі, мотивовано тим, що на виконанні у Центральному відділі ДВС перебуває рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2016 року, яким зобовязано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено наступний спосіб участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_6, згідно якого встановлено зустрічі щосереди з 18.00 год. до 20.00 год.; щосуботи з 12.00 год. до 19.00 год. та з ночівлею у батька за бажанням дитини та за домовленістю між батьками дитини; необмежені спілкування дитини з батьком засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку; спілкування з дитиною в режимі відеозвязку через мережу Інтернет.
25 червня 2018 року ОСОБА_5 було отримано постанову старшого державного виконавця Центрального ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_7 про накладення на неї штрафу в розмірі 1700 грн. З даною постановою ОСОБА_5 не погоджується та вважає її протиправною, з наступних підстав. В оскаржуваній постанові вказано, що при виході на дільницю було встановлено, що боржнк в наданий добровільний термін рішення суду не виконав. Однак, жодного виходу на дільницю не було здійснено. Щодо місця проживання ОСОБА_5 з дитиною, то у зазначені у виконавчому листі дні та години, коли батько має право спілкуватись з донькою, державний виконавець не прибував. Жодних обставин дотримання нею вимог рішення суду не перевіряв, актів не складав. Матеріали виконавчого провадження не містять жодних доказів не виконання нею рішення суду.
Також ОСОБА_5 зазначає, що їй не надсилалась постанова про відкриття виконавчого провадження, в результаті чого їй не було відомо про визначений строк для самостійного виконання рішення суду. Таким чином, не направлення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження та не отримання її боржником, вказує на відсутність юридичного факту, який повязує накладення штрафу на боржника щодо невиконання рішення без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» штраф може бути накладений державним виконавцем на боржника виключно за невиконання рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії. Разом з тим, рішення суду та виконавчим листом боржника зобовязано лише утриматись від вчинення дій, зазначених у виконавчому листі. ОСОБА_5 не зобовязана забезпечувати визначений судом порядок участі батька у вихованні дитини.
Боржник також повідомляє, що вона не чинила ОСОБА_2 жодних перешкод у побаченні з дитиною в межах встановленим судом графіку, як і перешкоди у спілкуванні дитини з батьком засобами звязку. Таким чином, оскаржувана постанова від 13.06.2018 року про накладення штрафу прямо суперечить вимогам ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи вищевказане, ОСОБА_5 звернулася до суду з даною скаргою та просить скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_7 від 13.06.2018 року у виконавчому провадженні № 56494567 про накладення на неї штрафу в розмірі 1700 грн.
В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_5 ОСОБА_1 скаргу підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ній. Просив задовольнити скаргу у повному обсязі.
Стягувач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення скарги. Додатково пояснили, що ОСОБА_5 не дає можливості батьку спілкуватись з донькою. Просили не скасовувати постанову державного виконавця.
Старший державний виконавець Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 в судовому засіданні скаргу не визнала, надала відзив та пояснила, що постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана рекомендованим листом з повідомленням. Згодом державним виконавцем надсилався виклик боржнику про необхідність зявитися у відділ ДВС. Проте у вказаний день боржник не зявилась. В червні 2018 року державним виконавцем разом з стягувачем було здійснено вихід за адресою проживання боржника, для перевірки виконання рішення суду, про що складено акт. На підставі даного акту державним виконавцем в цей же день було винесено постанову про накладення штрафу. Наразі виконавче провадження закінчено. Просила в задоволені скарги ОСОБА_5 на дії державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про винесення постанови накладення штрафу відмовити в повному обсязі.
В судовому засіданні представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення скарги, пояснивши, що боржник дійсно не виконує рішення суду та чинить перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною. Просила не скасовувати постанову державного виконавця про накладення штрафу на боржника, з метою подальшого запобігання ухиленню від виконання рішення суду.
В той же день, що і відкриття виконавчого провадження, боржнику було надіслано виклик про необхідність зявитися до виконавця 05.06.2018 року та необхідність надання визначеного переліку документів, пояснень, тощо (а.с. 40).
З матеріалів справи вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження та виклик були надіслані боржнику рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, воно повернулося адресату в звязку з закінченням терміну зберігання (а.с. 41). Слід відзначити, що дані документи були надіслані на адресу боржника, вказану у виконавчому листі.
Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Таким чином, старшим державним виконавцем відповідно до вимог законодавства було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, на адресу зазначеною у виконавчому документі.
Частиною 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню). Аналізуючи постанову про відкриття провадження на предмет відповідності вищевказаній вимогі законодавства, суд приходить до висновку, що старшим державним виконавцем було дотримано вимоги та вказано в постанові про строк виконання рішення суду.
Також факт не виконання рішення суду, а саме чинення перешкод батькові у спілкуванні з дитиною підтверджується зверненнями до правоохоронних органів (а.с. 58, 59-64).
Аналізуючи вищевказані документи, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця була винесена на підставі акту від 13.06.2018 року, яким підтверджено не виконання боржником рішення суду.
Також, 13 червня 2018 року старшим державним виконавцем було надіслано боржнику повтороно виклик до виконавця на 26.06.2018 року (ас. 44).
Факт надіслання оскаржуваної постанови разом з викликом від 13 червня 2018 року підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 45). Дані документи були отримані боржником 25.06.2018 року.
Враховуючи положення статті 449 ЦПК України, суд приходить до висновку, що боржник звернулася до суду з даною скаргою в строк.
Відповідно до ч.1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено, що державним виконавцем було дотримано вимогу вищевказаної статті. Так, з моменту відкриття провадження (29.05.2018р.) до перевіряє виконання рішення (акт від 13.06.2018 року) минуло саме 10 робочих днів.
Щодо твердження боржника, що вона не отримувала постанову про відкриття провадження, тому строк потрібно обраховувати лише після її отримання, а це 04.07.2018 року (дата ознайомлення представника боржника з постановою), суд не приймає до уваги. Чинним законодавством України не визначено, що строки слід рахувати з часу отримання поштового повідомлення. Законом визначено, що документи слід надсилати на зазначену у виконавчому документі адресу. Отже, на сторін виконавчого провадження покладається обовязок контролювати надходження їм кореспонденції, оскільки їм відомо про існування рішення суду, яке може бути звернуто до примусового виконання.
Разом з тим, слід відзначити, що не виконуючи добровільно рішення суду боржник мала б усвідомлювати наслідки, зокрема звернення стягувача до органівдержавної виконавчої служби за примусовим виконанням рішення.
Боржник стверджує, що штраф до неї не може бути застосований, оскільки він накладається за невиконання певних дій. ОСОБА_5 зазначає, що виконавчим листом її зобовязано лише утриматися від вчинення дій. Суд не приймає до уваги дані твердження, оскільки, відповідно до положень ч.1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчого листа, ОСОБА_5 мала утриматись від вчинення перешкод батькові у спілкуванні з дитиною. Проте, матеріалами справи підтверджено, що остання не виконує рішення суду та чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною.
Згідно із ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вона містить вимоги щодо виконання рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
Частиною 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Виходячи з положень вищевказаної статті, суд приходить до висновку, що старшим державним виконавцем вірно визначено суму накладення штрафу на боржника 1700 грн., тобто у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_5 не вірно обрано спосіб захисту своїх прав.
Так, ч. 1 ст. 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Аналізуючи положення вищевказаної статті, приходжу до переконання, що суд вправі визнати оскаржуване рішення державного виконавця неправомірним і зобовязати його усунути порушення, тобто зобовязати старшого державного виконавця скасувати свою постанову.
Разом з тим, в порушення вимог законодавства, боржник просить скасувати постанову про накладення штрафу.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, суд не вправі вирішувати справу виходячи за межі заявлених вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов?язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ст. 5 вищевказаного Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Стаття 129-1 Основного Закону України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.14р. №6, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11 Закону), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12).

Таким чином, суд вважає, що старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 при винесенні постанови про накладення штрафу від 13.06.2018 року, діяла правомірно у відповідності із своїми повноваженнями та правами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що прав, свобод та інтересів ОСОБА_5 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 при вчиненні виконавчих дій не порушено, а тому підстав для задоволення скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 129-1 Конституції України, ст.ст. 5, 18, 26, 28, 63, 74 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3 Постанови Пленуму Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.14р. №6, ст.ст. 447-451 ЦПК, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову державного виконавця, заінтересовані особи: Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_2, Служба у справах дітей Вінницької міської ради - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 10.08.2018 року.

Суддя О.О. Жмудь