Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/827/17 Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.
Категорія 43 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновська Г.С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №280/827/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Щербаченко І.В. в м. Коростишів,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим згодом позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та стягнення коштів. В обґрунтування позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 Після смерті матері вона успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. В даному будинку на даний час ніхто не зареєстрований. На день смерті ОСОБА_3 інших осіб крім неї в будинку зареєстровано не було. До моменту смерті матері у цьому будинку проживав її брат - ОСОБА_2 Протягом останніх кількох років до моменту смерті ОСОБА_3 відповідач - ОСОБА_2 не брав участі в утриманні будинку, надвірних споруд, присадибної ділянки, не брав участі в оплаті житлово-комунальних послуг та послуг з енергопостачання. Відповідач не мав та не має жодних підстав для перебування у вищевказаному будинку, а також користування ним. Відповідач перешкоджав їй у доступі до будинку, що стало підставою для звернення до правоохоронних органів. Після смерті матері та оформлення спадкових прав вона продовжує сплачувати комунальні послуги з метою уникнення відключення. Внаслідок незаконного перебування відповідача у її будинку, вона не лише не має доступу до своєї власності, а й несе значні матеріальні збитки. Враховуючи вищенаведене, просила усунути перешкоди у володінні і користуванні своїм майном, а саме: житловим будинком загальною площею 104,8 кв.м з надвірними будівлями та земельною ділянкою загальною площею 0,0594 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2, як такого, що без належних правових підстав проживає у цьому будинку, володіє та користується її власністю; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 7693 грн 20 коп, сплачених за послуги, спожиті ОСОБА_2, а також грошові кошти у сумі 19207 грн 61 коп., як заборгованість за послуги, спожиті ОСОБА_2 та утворена з його вини, що підлягають сплаті ОСОБА_1

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2018 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, вказує, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст.156 ЖК УРСР, оскільки відповідач не є членом сім'ї власника (позивача), а отже і застосування даної норм ЖК УРСР у даних спірних правовідносинах не є актуальним. Судом не встановлено належним чином факту наявності у відповідача права на користування житловим приміщенням. Суд першої інстанції неправильно дослідив та оцінив докази, наявні в матеріалах справи, а також неправомірно відхилив акт депутата міської ради, як доказ у вказаній справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, власником житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, площею 0,0594 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, була ОСОБА_3 - матір позивачки ОСОБА_1

06 квітня 2016 року ОСОБА_3 померла.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 27 жовтня 2016 року спадкоємицею майна ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_1 Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається з: житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, та земельної ділянки, площею 0,0594 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована в АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є братом померлої ОСОБА_3, який за згодою ОСОБА_3 проживав разом з нею в житловому будинку в АДРЕСА_1. Після смерті власниці будинку ОСОБА_3, відповідач продовжує проживати у будинку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 є племінницею відповідача ОСОБА_2, останній вселився до житла зі згоди попереднього власника, яка також була членом сім'ї як позивача так і відповідача. У судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_2 вчинялися дії, визначені ст.116 ЖК УРСР.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14.

Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, права і обов'язки членів сім'ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов'язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України.

Враховуючи вищевказані обставини, та те що між сторонами по справі договір найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладався, ОСОБА_2 не є членом сім'ї власника будинку - ОСОБА_1, в розумінні ст.156 ЖК України, а тому не має права користування житловим будинком в АДРЕСА_1. та підлягає виселення із житлового приміщення.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про виселення підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про задоволення цих вимог.

На підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача коштів за послуги з енергопостачання та газозабезпечення позивачка надала квитанції за період з 2009 по 2017 роки. Майже всі квитанції виписані на попереднього власника ОСОБА_3 Право власності на спірний будинок позивачка набула лише 27 жовтня 2016 року.

Доводи ОСОБА_1 про те, що саме вона, а не ОСОБА_3 проводила оплату послуг з енергопостачання та газозабезпечення належними та допустимими доказами не підтверджені.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 коштів.

Рішення суду в цій частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у володінні і користуванні житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 із житлового будинку.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 27 березня 2018 року.

Головуючий

Судді