П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 569/3799/14-ц

провадження №22-ц/787/362/2018

22 березня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), ОСОБА_1, ОСОБА_2

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - керівник Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району Рівненської області,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, -ОСОБА_4,

треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник відповідача ОСОБА_7,

представники третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 ОСОБА_8 та заступника прокурора Рівненської області на рішення Сарненського районного суду Рівненської області в складі судді Рижого О.А. від 14 грудня 2017 року, ухвалене о 14 год. 49 хв., повний текст якого виготовлено 19 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Керівник Сарненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6 про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 2.12.2013р. визнані незаконними та скасовані:

- рішення Рокитнівської селищної ради №692 від 19.03.2009р. "Про затвердження матеріалів вибору земельної ділянки та надання дозволу ОСОБА_5 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом викупу у власність в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1, 2", відповідно до якого, ОСОБА_5 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом викупу у власність для обслуговування частини житлового будинку в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1, 2, орієнтовною площею 0,0245 га із земель житлової та громадської забудови;

- рішення Рокитнівської селищної ради №714 від 20.05.2009 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ОСОБА_5 для обслуговування частини житлового будинку в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1, 2" затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки шляхом викупу у власність ОСОБА_5

- державний акт серії ЯЕ №234305 від 21.11.2009р. про право власності на земельну ділянку площею 0,0245га, розташовану в смт.Рокитне, вул.Партизанська,12/1,2, виданий ОСОБА_5 на підставі нікчемного договору купівлі - продажу від 1.06.2009року.

16.05.2013 р. ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 вищевказану земельну ділянку на підставі договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Рокитнівського районного нотаріального округу 16.05.2013р., зареєстрований в реєстрі за №645. В подальшому, а 17.01.2014р. ОСОБА_6 відчужила зазначену земельну ділянку ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу, який нотаріально посвідчений 17.01.2014р. та зареєстрований в реєстрі за №61.

Вважає, що оскільки, спірна земельна ділянка була відчужена на підставі рішень селищної ради та державного акту, які визнані незаконними та скасовані в судовому порядку, то вона є власністю територіальної громади Рокитнівської селищної ради та підлягає витребуванню від відповідача на користь власника на підставі ст. 388 ЦК України.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2017 року в позові керівника Сарненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки спірні земельні ділянки вибули з володіння Рокитнівської селищної ради з волі власника, а тому не можуть бути витребувані у відповідача на підставі ст. 388 ЦК України. Також, суд прийшов до висновку, що прокурором не обґрунтовано наявності підстав для представництва ним інтересів держави.

В поданій апеляційній скарзі заступник прокурора Рівненської області вказує, що рішення суду винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову прокурора.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування та скасування державного акту спірної земельної ділянки не свідчить про відсутність волі власника, так як він не ґрунтується на нормах ст. 19 Конституції України, ст.ст. 16, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 172 ЦК України.

Покликається на те, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання щодо повернення земельної ділянки, яка вибула з комунальної власності поза волею власника.

Звертає увагу, що згідно із п.54 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трегубенко проти України" від 2.11.2004 року, правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Відтак, користування комунальним майном, яке вибуло з володіння поза волею власника - Рокитнівської селищної ради є прямим порушенням інтересів держави у сфері земельних відносин.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, зазначають, що на підставі рішень Рокитнівської селищної ради №692 від 19.03.2009 року та №714 від 20.05.2009 року ОСОБА_5 було сплачено до місцевого бюджету грошові кошти, які після скасування в судовому порядку вказаних рішень та державного акту їй повернуті не були, оскільки були використані на користь громади.

Вважають, що судові спори з приводу спільного користування спірною земельною ділянкою між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не порушили прав та інтересів територіальної громади та не заподіяли їй жодного матеріального збитку.

Просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області без задоволення.

Представником третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 ОСОБА_8 також подано на вказане рішення суду апеляційну скаргу, в якій покликається на його незаконність та необґрунтованість в звязку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, не доведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить скасувати рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2017 року та постановити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вказує, що невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 ЦПК України. Підставою представництва прокуратури стало рішення Рокитнівської селищної ради №354 від 26.11.2016р. щодо розгляду листа прокуратури №36.6-1724вих16, відповідно до якого Рокитнівська селищна рада, відмовилась від звернення до суду із позовом про витребування земельної ділянки.

Вважає, що інтерес держави у даній справі, полягає в забезпеченні та утвердженні правового порядку щодо правомірності набуття права власності на об'єкт, що є національним багатством народу України, а саме землею, що перебуває під особливою охороною саме держави. Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 2.12.2013р. є обов'язковим для сторін, а отже встановлює не лише нікчемність договору купівлі-продажу земельної ділянки, а й встановлює правову підставу для застосування положень ст. 388 ЦК України.

Доводить про неврахування судом правової позиції, викладеної у Постанові ВС України від 2.11.2017 у справі № 6-2161 цс 16, відповідно до якого ст. 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Покликається на невірне встановлення обставин щодо відсутності порушення права держави в особі Рокитнівської селищної ради та наявності волі останньої на вибуття спірної земельної ділянки з її володіння.

Звертає увагу на неправильне застосування судом першої інстанції рішення ЄСПЛ у справі "Кривенький проти України" від 16.02.2017р., так як природа правових відносин у даній справі полягає у тому, що спірна земельна ділянка витребовується у відповідності до ст. 388 ЦК України, як така, що вибула із власності власника поза його волею, а не на підставі прийнятого органом місцевого самоврядування про вилучення чи викуп земельної ділянки для суспільних потреб.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_3 та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6 вказують, що рішення суду законне, обґрунтоване та справедливе, постановлене з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Зазначають, що у цивільній справі № 571/690/13-ц за позовом ОСОБА_4 не встановлювалися обставини, які підлягають доведенню у справі за позовом прокурора, тому рішення апеляційного суду немає для даної справи преюдиційного значення. Оскільки, договір дарування від 16.05.2013 року та договір купівлі-продажу від 17.01.2014 року судом не визнані недійсними та є правомірними, то у ОСОБА_3 виникло право власності на спірну земельну ділянку на законних підставах і він є добросовісним набувачем.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини майнове право особи, може бути припинено у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства, однак таких доводів прокурором не наведено.

Вважають, що відсутні умови на витребування спірної земельної ділянки у її добросовісного набувача - ОСОБА_3, так як ця земельна ділянка вибула із володіння селищної ради за її волею - на підставі рішення селищної ради, тобто за розпорядженням власника, тому у даному спорі відсутні необхідні ознаки, визначені ст. 388 ЦК України для здійснення віндикації.

Просять залишити рішення Сарненського районного суду від 14 грудня 2017 року без змін, а апеляційну скаргу представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,на стороні позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 без задоволення.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Рівненської області та утворено Рівненський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Рівненську область, з місцезнаходженням у місті Рівному.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Судом встановлено та учасниками справи не оспорюється, що 19 березня 2009 року Рокитнівською селищною радою було прийнято рішення №692 від "Про затвердження матеріалів вибору земельної ділянки та надання дозволу ОСОБА_5 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом викупу у власність в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1, 2", відповідно до якого ОСОБА_5 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом викупу у власність для обслуговування частини житлового будинку в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1, 2, орієнтовною площею 0,02 га із земель житлової та громадської забудови. Надано дозвіл на складання звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1,2. Зобов'язано ОСОБА_5 укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1, 2. (а.с.57).

Рішенням Рокитнівської селищної ради №714 від 20 травня 2009 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ОСОБА_5 для обслуговування частини житлового будинку в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1, 2" затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки шляхом викупу у власність ОСОБА_5, площею 245 м.кв. для обслуговування частини житлового будинку в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1,2, розроблений Рокитнівським районним відділом ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України". Затверджено результати експертної грошової оцінки земельної ділянки, що розташована в межах смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1,2, для обслуговування частини житлового будинку, площею 245 м.кв. оціночною вартістю 8465 грн., виконану ТзОВ "Експертна фірма "Нива-Експерт" 28 квітня 2009 року. Також, вказаним рішенням затверджено умови укладення договору купівлі-продажу. (а.с.58).

1 червня 2009 року між Рокитнівською селищною радою та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого селищна рада продала, а ОСОБА_5 купила земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 245 м.кв., що розташована в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1, 2.

На підставі вказаних рішень селищної ради та договору купівлі-продажу ОСОБА_5 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ №23430 від 21.11.2009р., відповідно до якого вона стала власником земельної ділянки площею 0,0245 га кадастровий номер №:01:001:0402 за адресою: смт Рокитне, вул. Партизанська, 12/1,2.

16 травня 2013 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 вищевказану земельну ділянку на підставі договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Рокитнівського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №645.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 2 грудня 2013 року визнано незаконними та скасовано рішення Рокитнівської селищної ради №962 від 19 березня 2009 року "Про затвердження матеріалів вибору земельної ділянки та надання дозволу ОСОБА_5 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом викупу у власність в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1,2"; рішення Рокитнівської селищної ради №714 від 20 травня 2009 року "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ОСОБА_5 для обслуговування частини житлового будинку в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1,2", а також державний акт серії ЯЕ №234305 на право власності на земельну ділянку площею 0,245 га, як розташована в смт. Рокитне вул. Партизанська, 12/1,2 виданий 21 листопада 2009 року ОСОБА_5 Цим же рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 2 грудня 2013 року встановлено нікчемність договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 1 червня 2009 року між селищною радою та ОСОБА_5П.(а.с.10-14).

Таким чином встановлено, що ОСОБА_5 право власності на спірну земельну ділянку набуто з порушенням закону.

Вказана обставина відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не доказується при розгляді даної справи.

Висновок суду першої інстанції про те, що спірна земельна ділянка за встановлених обставин вибула із власності територіальної громади смт. Рокитне на підставі волі останньої суперечить правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 2.11.2016 року, справа №6-2161цс16.

Так, відповідно до приписів ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Рокитнівська селищна рада.

При цьому ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальна громада смт. Рокитне, як власник спірної земельної ділянки делегує Рокитнівській селищній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Тобто, воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Таким чином, здійснення Рокитнівською селищною радою права власності, зокрема розпорядження майном, не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може вважатись вираженням волі власника майна - територіальної громади.

Встановлено, що 17 січня 2014 року ОСОБА_6 відчужила зазначену земельну ділянку ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Рокитнівського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №61.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 17 січня 2014 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 0,0245 га, як розташована в смт. Рокитне вул. Партизанська, 12, 1/2. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Рокитнівського районного нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за №61 (а.с.60).

Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме: майно від 27.07.2017 р. земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0245 га. по вул. Партизанська, 12, 1/2, в смт. Рокитне Рівненської області належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. Державну реєстрацію було здійснено 17.01.2014 р. на підставі договору дарування від 17.01.2014 р. (а.с.55).

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з прийняттям Рокитнівською селищною радою незаконних рішень зазначена земельна ділянка вибула з комунальної власності протиправно, а тому на підставі ст.388 ЦК України вона підлягає витребуванню у кінцевого набувача - ОСОБА_3

Доводи відповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6 про добросовісне набуття ними права власності на спірну земельну ділянку та порушення державою їх права власності, що суперечить положенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейського суду з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Витребування спірного майна на користь територіальної громади з володіння ОСОБА_3 відповідає критерію законності: витребування із його власності спірного майна здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК, яка відповідає вимогам доступності, чіткості передбачуваності, офіційний текст якої є публічним та загальнодоступним. Сумніви субєктів звернення у правильності тлумачення та застосування цієї норми судом не можуть свідчити про незаконність втручання у право власності.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Ураховуючи, що земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об'єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності, а тому правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Встановлено, що земля по вул.Партизанська,12 в смт.Рокитне віднесена до земель житлової та громадської забудови, вона незаконно вибула у приватну власність на підставі скасованого у судовому порядку рішення органу місцевого самоврядування, в подальшому її було двічі відчужено.

Ураховуючи зазначене, «суспільним», «публічним» інтересом звернення керівника Сарненської місцевої прокуратури до суду із даним позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності прав територіальної громади та захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес також полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в комунальну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку про виправдане втручання держави у право власності відповідача, оскільки встановлено, що воно було законним, здійснювалося з метою задоволення «суспільного» і «публічного» інтересу та було пропорційним визначеним цілям.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У даній справі встановлено, що ОСОБА_3 набув право власності на спірну земельну ділянку згідно з договором купівлі-продажувід 17 січня 2014 року, укладеним між ним як покупцем та ОСОБА_11 як продавцем.

Ухвалюючи рішення про витребування земельної ділянки з володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Рокитнівської селищної ради, яка не була стороною договору купівлі-продажу від 17 січня 2014 року, апеляційний суд рахує за необхідне зазначити, що питання про компенсацію відповідачу у даній справі сторонами не порушувалось і суд такого питання не вирішує.

З огляду на зазначене, той факт, що суд не вирішує питання про надання ОСОБА_3 компенсації у зв'язку з витребуванням земельної ділянки, не свідчить про порушення принципу «пропорційності» при задоволенні позову керівника Сарненської місцевої прокуратури про повернення в державну власність земельної ділянки, яка вибула з такої власності незаконно, оскільки покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16.

Отже, з огляду на те, що спірний об'єкт нерухомості вибув із володіння територіальної громади поза її волею, предявлення прокурором позову до добросовісного набувача про витребування майна у відповідності до ст. 388 Цивільного кодексу України є правомірним.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, апеляційний суд зазначає таке.

Право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника.

Законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є положення Цивільного кодексу України про набувальну давність (ст. 344 ЦК України).

А тому, положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку статті 388 ЦК України не застосовуються.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 5 жовтня 2016року справа № 3-604гс16.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, з постановленням нового-про задоволення позову.

Понесені учасниками справи судові витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на підставі ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, ст.ст.256,257,261,267, 317, 319, 388 ЦК України, ст. 16 , 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 19 Конституції України, ст.23 Закону України "Про прокуратуру", апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 ОСОБА_8 та заступника прокурора Рівненської області задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2017 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_3 на користь держави в особі Рокитнівської селищної ради земельну ділянку кадастровий номер №:01:001:0402, площею 0,0245 га, що розташована по вул. Партизанська, 12/1,2 в смт. Рокитне, Рівненської області.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний №) на користь Прокуратури Рівненської області(місцезнаходження м.Рівне вул.16 Липня,52, ) судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі позову та апеляційної скарги сумі 4000 (чотири тисячі)грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний №) на користь ОСОБА_4(зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2 віл.Радянська,19 кв.53, ідентифікаційний №) понесені судові витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 2400 (дві тисячі чотириста)грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_1

ОСОБА_2

Повне судове рішення складено 22.03.2018року.