Постанова

Іменем України

31 травня 2018 року

м. Київ

справа № 405/9457/14-ц

провадження № 61-12750 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

УсикаГ. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

відповідач - ОСОБА_4,

треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 січня 2018 року у складі судді Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, 20 листопада 2017 року

ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без руху у зв'язку з неповажністю наведених причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2015 року та несплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

На виконання вимог зазначеної ухвали ПАТ «Дельта Банк» частково сплатило судовий збір у розмірі 4 019 грн 40 коп. та просило продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги в частині доплати судового збору у розмірі 267 грн

96 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2017 року клопотання ПАТ «Дельта Банк» про продовження строку, встановленого для надання платіжного документа про доплату судового збору, задоволено.

27 грудня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» направило квитанцію про доплату судового збору в розмірі 267 грн 96 коп.

05 січня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» подало заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 січня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ПАТ «Дельта Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда

від 24 березня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що копію повного тексту оскаржуваного судового рішення представник позивача отримав 26 травня

2015 року, тоді як апеляційна скарга подана лише 20 листопада 2017 року, тобто із значним пропуском строку на апеляційне оскарження. Неналежне виконання представниками банку своїх обов'язків не підтверджено належними та допустимими доказами (акти службового розслідування тощо), і не є поважними причинами для поновлення зазначеного процесуального строку. Суд зазначив, що заявник зобов'язаний був проявити належну зацікавленість у розгляді справи та добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами. Ураховуючи, що заявником не наведено інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження, суд вважав необхідним відмовити у відкритті апеляційного провадження.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у лютому 2018 року, ПАТ «Дельта Банк» просило скасувати ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області

від 10 січня 2018 року та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд не урахував наведені банком поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, що були викликані неналежним виконанням обов'язків Товариством з обмеженою відповідальністю «Про Консалтинг» (далі - ТОВ «Про Консалтинг»), яке представляло інтереси позивача і здійснювало супровід зазначеної цивільної справи до введення тимчасової адміністрації, зокрема ненаданням банку документів, що стосуються зазначеної справи, а також проведенням процедури ліквідації банку на підставі постанови Правління Національного Банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних». Лише восени 2017 року в ході внутрішньобанківської перевірки ПАТ «Дельта Банк» стало відомо про наявність оскаржуваного судового рішення.

Посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції не надав зазначеним доказам належної оцінки, просив задовольнити касаційну скаргу.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_5 на касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», у якому вона просила залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін.

Відзив мотивовано тим, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення ПАТ «Дельта Банк» строку на апеляційне оскарження за відсутності поважності причин пропуску цього процесуального строку. Зазначала, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Згідно частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до статті 72 ЦПК України 2004 року право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Частиною першою статті 73 ЦПК України 2004 року визначено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня

2003 року).

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду

м. Кіровограда від 24 березня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. Під час проголошення зазначеного судового рішення представник позивача не був присутнім, копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції отримав 26 травня 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Останнім днем для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року було

05 червня 2015 року, однак апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» подана лише

20 листопада 2017 року, тобто із значним пропуском строку на апеляційне оскарження.

Звертаючись до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, позивач посилався на те, що копія рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2015 року, направлена на адресу

ПАТ «Дельта Банк» 20 травня 2015 року, була втрачена під час пересилання. Про оскаржуване рішенням позивачу стало відомо лише 09 листопада 2017 року при ознайомленні його представника з матеріалами справи.

Ураховуючи, що наведені представником ПАТ «Дельта Банк» причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними, апеляційний суд відповідно до положень частини третьої статті 294 ЦПК України обгрунтовано залишив апеляційну скаргу без руху, та роз'яснив право вказати інші підстави для поновлення строку.

На виконання зазначених вимог суду, ПАТ «Дельта Банк» направило заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на те, що особа, яка представляла його інтереси неналежним чином виконувала покладені на неї обов'язки, зокрема в частині надання йому документів, що стосуються розгляду цієї справи. Також просило врахувавати попередньо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема введення в банку тимчасової адміністрації та здійснення процедури ліквідації банку.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції перевірив зазначені ПАТ «Дельта Банк» причини пропуску процесуального строку та правильно виходив із того, що заявник, отримавши копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції 26 травня 2015 року, протягом тривалого часу не вчиняв дій з метою оскарження судового рішення, ухваленого

24 березня 2015 року, не надав доказів на підтвердження неналежного виконання його представником обов'язків, а тому дійшов законного і обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для поновлення ПАТ «Дельта Банк» строку на апеляційне оскарження.

Згідно статті 11, частини третьої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і, разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Подання апеляційної скарги після спливу понад двох років, з моменту постановлення оскаржуваного рішення суду першої інстанції та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності. Доказів, які б свідчили, про добросовісне здійснення ПАТ «Дельта Банк» своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій спрямованих на своєчасне звернення до апеляційного суду з метою оскарження рішення суду першої інстанції, заявник не надав.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник