Справа № 331/5839/17
Провадження № 2 /331/109/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жуковій О.Є

за участю секретаря : Качан К.К.

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача : ОСОБА_3

представника третьої особи : ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району про визнання виконання опікунських обов»язків неналежними ,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просила визнати неналежним виконання опікунських обов»язків ОСОБА_7 над підопічною ОСОБА_8.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_7, яка є опікуном її недієздатної доньки ОСОБА_8, не проживає з підопічною, виїхала з квартири , донці не допомогає , а кошти, які вона отримує як опікун витрачає на власні потреби.

Оскільки опікун відмовляється подавати заяву про звільнення її від опікунських обов»язків, а її донька ОСОБА_8 є недієздатною, вона звернулася до органу опіки та піклування з заявою про вирішення питання про звільнення ОСОБА_9 від опікунських обов»язків згідно до ч.3 ст. 75 ЦК України .

Листом від 15.06.2017 за № 21-0303 Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району повідомила їй, що підстав для звільнення ОСОБА_7 від опікунських обов»язків не встановлено, а тому вона вимушена звернутися до суду .

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2017 року провадження по справі відкрито.

17.01.2018 року відповідачка ОСОБА_7 надала відзив на позов , в якому у задоволенні позовних вимог просила відмовити . В обґрунтування своїх заперечень відповідачка зазначила, що незважаючи на те, що через конфліктну ситуація, вона вимушена була виїхати з квартири , де мешкає її підопічна та позивачка ОСОБА_6, вона належним чином виконує свої обов»язки опікуна , а факт належного виконання її опікунських обов»язків встановлений органом опіки та піклування.

Ухвалою суду від 19.02.2018 року визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

У вступному слові позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, однак в ході розгляду справи ухвалою суду від 21 березня 2018 року позивачку ОСОБА_6 видалено з зали судового засідання та розгляд справи продовжено за участі її представника.

Відповідачка та її представник у вступному слові позов не визнали з підстав визначених у відзиві.

Представник третьої особи просила у позові відмовити, з тих підстав, що органом опіки та піклування не встановлено факту неналежного виконання обов»язків опікуна ОСОБА_10, зазначена ситуація склалася через наявний конфлікт між сторонами, крім того, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Статею 67 ЦК України визначено права та обов'язки опікуна, зокрема, частиною першою вказаної статті визначено, що опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від. 21 вересня 2004 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатною.

Рішенням Жовтневого районного м. Запоріжжя від 24 березня 2016 року звільнено ОСОБА_6 від повноважень опікуна над недієздатною ОСОБА_8 та призначено ОСОБА_7 опікуном над недієздатною ОСОБА_8 .

05.09.2016 року , 19.05.2017 року позивачка ОСОБА_8 зверталася до районної адміністраціяї Запорізької міської ради по Олександрівському району із заявами, в яких просила звільнити ОСОБА_7 від виконання обов»язків опікуна через невиконання своїх обов»язків.

Листами від 15.06.2017 року за № Н- 0303 та від 03.10.2016 року за № Н-0810 за результатами розгляду заяв районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району повідомила позивачу, що за наслідками проведених перевірок умов проживання недієздатної ОСОБА_8 та виконання обов»язків опікуна ОСОБА_14 інформація у викладених ОСОБА_6 заявах не знайшла свого підтвердження, опікун сумлінно виконує обов»язки , натомість встановлено наявність конфлікту між позивачкою та опікуном ОСОБА_7 з приводу отримання опікуном пенсії.

Факт виконання ОСОБА_7 обов»язків опікуна підтверджений також актом обстеження умов проживання від 30 вересня 2016 року, звітами опікуна за 2016 рік та 2017 рік , показаннями свідка ОСОБА_13

Крім того, актом від 06 червня 2017 року встановлено, що на час обстеження ОСОБА_8 перебувала на лікування в лікарні, а актом обстеження від 05 березня 2018 року підтверджено, що комісія не змогла потрапити до квартири, оскільки двері ніхто не відчинив.

Також , матеріалами справи підтверджено , що наразі опікун через наявність конфліктних стосунків з ОСОБА_6 та її співмешканцем, за адресою позивачки, де мешкає її недієздатна донька , не проживає, а сама недієздатна ОСОБА_8 постійно перебуває в психіатричній лікарні , що встановлено довідкою КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради від 27.12.2017 року № 6245-15.

Суд не приймає доводів позивача про те, що факт проживання відповідача окремо від підопічної свідчить про невиконання нею своїх обов»язків, оскільки , пунктом 4.3 Правил опіки та піклування , затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88 визначено, що як правило, опікун (піклувальник) повинен проживати разом з підопічним і може бути прописаний на житловій площі останнього на період виконання своїх обов'язків, однак вказаними Правилами не передбачено обов»язку опікуна проживати разом з підопічним.

Також, суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 як доказ в обґрунтування невиконання обов»язків опікуна ОСОБА_7, оскільки свідку ОСОБА_12 , згідно її пояснень невідомо яким чином виконує свої обов»язки ОСОБА_14, крім того остання страждає на склероз , а свідок ОСОБА_11 обізнана про те, що ОСОБА_7 не виконує свої обов»язки та витрачає гроші на себе зі слів позивача , крім того, вона є зацікавленою у вирішенні справи, оскільки зі слів ОСОБА_11 вона з ОСОБА_8 домовилася про те, щоб її донька була опікуном замість ОСОБА_7

Також суд вважає , що надані позивачкою квитанції про оплату нею комунальних послуг , не є належним доказом обґрунтування заявлених позовних вимог в розумінні ст. 77 ЦПК України , оскільки зазначені квитанції не свідчать про те , що ОСОБА_7 і

отримані кошти у вигляді пенсії витрачаються не на утримання підопічної.

Також, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 75 ЦК України за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту.

Частиною 2 ст. 79 ЦК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування може бути оскаржено до відповідного органу, якому підпорядкований орган опіки та піклування, або до суду.

Відповідно до п. 4.14. Правил опіки та піклування контроль за діяльністю опікунів і піклувальників здійснюється органами опіки та піклування із залученням громадськості шляхом планових відвідувань осіб, які перебувають під опікою (піклуванням).

Пунктом 5.2. Правил опіки та піклування визначено, що органи опіки та піклування за своєю ініціативою, за клопотанням підопічних, державних або громадських організацій, а також згідно з обгрунтованими заявами будь-яких осіб можуть звільнити опікуна або піклувальника від виконання покладених на нього обов'язків, якщо встановлять, що опікун чи піклувальник не відповідає своєму призначенню або належним чином не виконує своїх обов'язків.

Позивачка , просить суд визнати неналежним виконання опікунських обов»язків ОСОБА_7 над підопічною ОСОБА_8, що не тягне за собою будь-яких правових наслідків для ОСОБА_6 , оскільки відповідно до вимог ч.3 ст. 75, ч. 2 ст. 79 ЦК України , позивачкою фактично оскаржуються дії районної адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району щодо відмови звільнити ОСОБА_7 від повноважень опікуна .

Оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права та не обґрунтовані позовні вимоги , позовна заява задоволенню не підлягає.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району про визнання виконання опікунських обов»язків неналежними відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 18 червня 2018 .

Суддя: О.Є. Жукова

13.06.2018