ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» листопада 2018 року

м. Харків

справа № 643/15173/17-ц

провадження № 22ц/818/492/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2018 року в складі судді Довготько Т.М.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 15 серпня 2008 року між Закритим акоцінерним товариством Комерційний Банк «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товарство «ОТП Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №ML-702/1100/2008, згідно якого та кредитної заявки ОСОБА_3 банк надав їй кредит у сумі 59 500,00 доларів США, зі строком повернення до 17 серпня 2020 року, а ОСОБА_3 зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом.

Зазначив, що ОСОБА_3 умови договору не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Вказав, що в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед банком за вказаним кредитним договором 15 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № РML-702/1100/2008, предметом якого є трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Зазначив, що 27 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та договір про відступлення права вимоги №б/н, згідно якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитним договором №ML-702/1100/2008 від 15 серпня 2008 року і договором іпотеки № РML-702/1100/2008 від 15 серпня 2008 року.

Вказав, що 22 серпня 2017 року Комінтернівським районним судом м. Харкова ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 суми боргу за тілом кредитного договору №ML-702/1100/2008 від 15 серпня 2008 року в розмірі 58 884, 80 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 558 933,86 грн. Зазначене рішення суду не виконано, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором не погашено, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №ML-702/1100/2008 від 15 серпня 2008 року у розмірі 1 558 933, 86 грн. - заборгованості за тілом кредиту на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №5823 від 13 грудня 2003 року, посвідченого ПН ХМНО Гібадуловою Л.А., загальною площею 46,60 кв. м., житлова площа 33,40 кв. м шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь - якій особі - покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № РML-702/1100/2008 від 15 серпня 2008 року, а саме квартири НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо за ціною не менше 412 000,00 грн.; передати предмет іпотеки, а саме: квартиру НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в управління Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також, укладання договорів на охорону за спеціалізованими підприємствами; виселити та зняти з реєстрації мешканців, які проживають та зареєстровані у квартирі НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вирішити питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2018 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №ML-702/1100/2008 від 15 серпня 2008 року у розмірі 1 558 933, 86 грн. - заборгованості за тілом кредиту на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №5823 від 13 грудня 2003 року, посвідченого ПН ХМНО Гібадуловою Л.А., загальною площею 46,60 кв. м., житлова площа 33,40 кв. м., шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь - якій особі - покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором №РML-702/1100/2008 від 15 серпня 2008 року, а саме квартири НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дубліката правовстановлюючих документів на нерухомість в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо за ціною не менше 412 000,00 грн.; відстрочено виконання рішення в частині звернення стягнення на квартиру до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 1600,00 грн.; в іншій частині в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду в частині відстрочення виконання рішення до закінчення дії мораторію та відмови у задоволенні позову щодо передачі предмета іпотеки в управління товариству на період її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків - скасувати та ухвалити нове, яким позов в цій частині задовольнити, звернути стягнення на предмет іпотеки та передати предмет іпотеки в управління позивачу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не врахував, що відповідач не мешкає у квартирі, яка є предметом іпотеки, оскільки не отримує судові повістки за вказаною адресою; що квартира не є її єдиним майном та місцем її постійного проживання, а здається в оренду, отже на таке майно не поширюються норми законодавства щодо мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті; що судом помилково відстрочено виконання рішення суду на час дії цього Закону за власною ініціативою без відповідної заяви сторони у справі; що мотивів відмови у задоволенні вимоги про передачу предмета іпотеки в управління не наведено; що передача предмета іпотеки в управління позивача на період до його реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону за спеціалізованими підприємствами необхідна з метою забезпечення повної реалізації його прав як іпотекодержателя та запобігання спричинення іпотекодавцем перешкод для реалізації предмета іпотеки та можливих дій щодо погіршення стану майна, крім того, ця умова, передбачена іпотечним договором; що передача майна в управління іпотекодержателя не порушує права власника на користування ним, оскільки вона використовується відповідачем для отримання прибутку, а не для проживання.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Бровченка І.О. від 22 червня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів Бровченка І.О., Бурлака І.В., Яцини В.Б. від 22 червня 2018 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

10 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_5 розподілено цивільну справу № 643/15173/17-ц (22ц/818/492/18).

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. 27 листопада 2018 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, яку задоволено.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду в оскаржуваній частині - змінити.

Заочне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що на час дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, виконання рішення має бути відстрочено, а передачею майна в управління порушуватимуться права та законні інтереси власника квартири на користування нею.

Проте, повністю з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року із змінами та доповненнями, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №ML-702/1100/2008, згідно якого банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 59 500,00 доларів США, зі строком повернення до 17 серпня 2020 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у договорі.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» за вказаним кредитним договором 15 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки № РML-702/1100/2008, посвідчений ПН ХМНО Бінус О.О. за реєстровим №1313.

Пунктом 2.1. договору іпотеки передбачено, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього; зокрема, іпотека за цим договором забезпечує виконання таких вимог іпотекодержателя: повернення кредиту (пункт 2.1.1.); сплата процентів за користування кредитом (пункт 2.1.2.); сплата пені за прострочення повернення кредиту та відсотків, та сплату процентів та штрафу за нецільове використання кредиту (пункт 2.1.3.); відшкодування збитків, витрат та будь-яких інших штрафів, комісій, викликаних порушенням кредитного договору (пункт 2.1.4.).

Предметом іпотеки, відповідно до пункту 3.1. договору, є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ПН ХМНО Гібадуловою Л.А., від 13 грудня 2003 року за реєстровим № 5823 та зареєстрованого Комунальним підприємсвом «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 20 січня 2004 року, реєстраційний №3553121, номер запису П-5-10303.

Відповідно до пункту 4.4. договору іпотеки вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем та становить 412 000,00 грн.

З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №19892843 від 14 серпня 2008 року вбачається, що квартира АДРЕСА_3 загальною площею - 46,6 кв. м., житловою - 33,4 кв. м., належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 2003 року.

Згідно договору про відступлення права вимоги від 27 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за №2003, та витягу з додатку до цього договору, права вимоги за договором іпотеки № РML 702/1100/2008 від 15 серпня 2008 року перейшли від Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором ML-702/1100/2008 від 15 серпня 2008 року в розмірі 58 884, 80 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 558 933,86 грн.

Матеріали справи не містять доказів того, що зазначене рішення виконано.

Пунктом 6.1. статті 6 договору іпотеки передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити всі боргові зобов'язання, не сплачені боржником, вимоги щодо повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов'язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем, у зв'язку із реалізацією його права за цим договором.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Зазначені положення статті 34 Закону України «Про іпотеку» кореспондуються із змістом пункту 7.1. договору іпотеки, згідно якого після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки передається за бажанням іпотекодержателя, іпотекодержателю або іншій особі, зазначеній іпотекодержателем, в управління на період до його реалізації.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просив передати предмет іпотеки в його управління на період до його реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону за спеціалізованими підприємствами.

Проте, зважаючи на те, що предметом іпотеки є житлове майно, в якому зареєстровано відповідача, позивач позбавлений можливості на отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна, а обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільний доступ до нерухомого майна, заміна замків, а також укладання договорів на охорону за спеціалізованими підприємствами, порушуватиме право користування квартирою.

Відмовляючи банку в задоволенні позову в частині передання предмета іпотеки в управління на період до його реалізації іпотекодержателю, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що це є обмеженням для власника щодо користування, володіння майном, і це обмеження, виходячи з того, що ОСОБА_7 зі спірної квартири не виселено, буде порушувати права власника, навіть, якщо спірна квартира не є єдиним постійним місцем проживання відповідача.

У зв'язку з чим рішення суду в цій частині є законним та обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що квартира, яка є предметом іпотеки, не використовується як місце постійного проживання відповідача не є підставою для скасування рішення суду в цій частині, виходячи з наступного.

Так, згідно частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Як вбачається з відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 05 грудня 2017 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

З акту (звіту) огляду та перевірки наявності і стану заставного майна, складеного 04 травня 2018 року юрисконсультом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_9 та експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_10, вбачається, що виходом за адресою: АДРЕСА_4 встановлено, що ОСОБА_1 за даною адресою не мешкає, зі слів сусідів в даній квартирі тривалий час мешкають квартиранти, мешканці квартири підтвердили дану інформацію, але надати будь-яку інформацію щодо ОСОБА_1 відмовились.

Проте, неотримання судових повісток за вказаною адресою, а також зазначений акт огляду, складений представниками позивача, та показання сусідів не є належними, допустимими доказами того, що квартира, яка є предметом іпотеки, не використовується як місце проживання відповідача.

Судова колегія також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо того, що передача предмета іпотеки в управління позивача необхідна з метою запобігання спричинення іпотекодавцем перешкод для реалізації предмета іпотеки та можливих дій щодо погіршення стану майна, оскільки доказів того, що відповідачем вчиняються відповідні дії або є обґрунтовані підстави передбачати їх вчинення, не надано.

Крім того, пункт 5.4 договору передбачає, що у разі знищення, втрати чи пошкодження предмета іпотеки або його частини із будь - яких причин, при якому вартість предмета іпотеки на ринку нерухомості зменшується порівняно з тою, яка існує на дату укладення цього договору, іпотекодавець зобов'язаний за вибором іпотекодержателя або за свій кошт і в строки, погоджені із іпотекодержателем, відновти предмет іпотеки до такого технічного і експлуатаційного стану, який існує на дату укладення цього договору, або замінити предмет іпотеки іншим предметом іпотеки тієї ж або вищої вартості, або повністю сплатити всі несплачені боргові зобов'язання негайно або в строк, визначений іпотекодержателем, в тому числі шляхом реалізації предмету іпотеки тощо.

Проте, судова колегія не погоджується з висновком суду щодо застосування до спірних правовідносин законодавства про мораторій, виходячи з наступного.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статті 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статті 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Системний аналіз вказаної норми свідчить, що за допомогою розділового сполучника «або» в абзаці 2 зазначеного пункту перераховано різні види нерухомого майна, яке, за наявності інших вимог (вид кредиту, площа об'єкту), не може бути примусово відчужене без згоди власника: нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя; об'єкт незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України у відповідній редакції), відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачено підстав для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Матеріали справи не містять достатніх доказів того, що спірна квартира є єдиним місцем проживання відповідача.

Аналізуючи наведене та обставини справи, судова колегія вважає, що висновок суду щодо відстрочення виконання рішення суду є передчасним.

У зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

В іншій частині заочне рішення суду не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2018 року в оскаржуваній частині - змінити.

Рішення в частині відстрочення виконання рішення в частині звернення стягнення на квартиру до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року - скасувати.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді П.В.Кісь

Н.П.Пилипчук

Повний текст постанови складено 30 листопада 2018 року.