УХВАЛА

05 листопада 2018 року Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Прохоренко В.В., розглянувши матеріали цивільної справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Регіональний сервісний центр МВС № 6541 про визнання права власності на транспортний засіб,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаною вище позовною заявою, в якій просив визнати право власності на автомобіль марки Мазда, 1980 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № СВ2МS00607985, номерний знак 067719 ХО за ОСОБА_1; зобовязати Регіональний сервісний центр МВС № 6541 у Херсонській області здійснити перереєстрацію автомобіля марки Мазда, 1980 року, двигун № НОМЕР_1, кузов СВ2МS00607985, номерний знак 067719 ХО, на ОСОБА_1.

05.11.2018 року відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа надійшла в провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Прохоренко В.В.

23.02.2016 року суддею Комсомольського районного суду м. Херсона Прохоренко В.В. було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Центр надання адміністративних послуг повязаних із автомобільним транспортом з обслуговування м. Херсона та Білозерського району про набуття права власності на транспортний засіб за набувальною давністю. В задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 24.03.2016 року рішення залишено без змін.

Тобто питання визнання права власності на зазаначений автомобіль між тими самими сторонами вирішувалось.

Ч. 9 ст. 10 ЦПК визначено якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч.1 ст. 37 ЦПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі..

Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобовязані заявити самовідвід.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням суду є те, що суд здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, а також в свої професійній, громадській діяльності та приватному житті, суддя заради утвердження незалежності й неупередженості судової влади, зміцнення її авторитету в суспільстві повинен дотримуватись норм викладених в Кодексі професійної етики судді, стаття 2 якого, передбачає, що суддя має уникати будь-якого незаконного впливу на його діяльність, повязану зі здійсненням правосуддя.

Враховуючи дані обставини та з метою забезпечення права на справедливий та неупереджений розгляд справи і виключення в подальшому питань, пов'язаних з необ'єктивністю та неупередженістю розгляду справи, вважаю за необхідне заявлений самовідвід задовольнити, а справу передати на перерозподіл відповідно до положень ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 36-39 ЦПК, суд,

ухвалив:

Заявлений суддею самовідвід задовольнити.

Справу передати до канцелярії суду на автоматизований перерозподіл.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Прохоренко