Справа № 2/593/167/2018
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Бережанський районний суд Тернопільської області

"07" березня 2018 р. м.Бережани Тернопільської області

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Німко Н.П., перевіривши виконання вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності. У позовній заяві ( прохальна частина) викладено вимогу про захист прав та інтересів позивачки, шляхом поділу спільного майна подружжя й визнання за позивачкою права власності на автомашину марки ОСОБА_3ерседес - бенц моделі Спрінтер 316 СDІ 200 року випуску, зареєстрованого в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі 17.10.2014 року; визнати за ОСОБА_2 право власності на автопричеп марки ТА-ТО моделі VO 2016 року випуску, зареєстрованого в Підгаєцькому сервісному центрі 10.06.2017 року та на автопричеп марки ПВ моделі ОІБ, 2008 року випуску, зареєстрованого в Підгаєцькому сервісному центрі 26.08.2008 року. Припинити за позивачкою право спільної сумісної власності на автопричепи марки ТА-НО моделі VO ? 2016 року випуску та марки ПВ моделі ОІБ 208 року випуску.

В обґрунтування таких вимог зазначено, що між сторонами було укладено шлюб, котрий на даний час не розірвано; в даний час між сторонами склалися відносини так, що виникло питання необхідності поділу майна; за час спільного проживання було придбано майно, зокрема: автомобіль марки ОСОБА_3ерседес - Бенц моделі Спрінтер 316 СДІ 2000 року випуску, двигун 2685, зареєстрований в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі 17.10.2014 року; автопричеп марки ТА-НО моделі VO, 2016 року випуску, зареєстрований в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі 10.06.2017 року та автопричеп марки ПВ моделі ОІБ, 2008 року випуску, зареєстрований в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі 26.08.2008 року. Таке майно знаходиться у відповідача. Зазначивши, що оскільки таке майно було придбане нею та відповідачем під час перебування у шлюбі ( тобто є спільним сумісним майном), просить виділити їй автомобіль Мерседес-бенц, залишивши в користуванні відповідача автопричепи; різницю в вартості вона згідна оплатити. Також, просить суд встановити попередню ціну її позову, так як на даний час для неї не є можливим визначити реальну вартість такого майна, оскільки воно знаходиться у відповідача.

Суд, ознайомившись із заявою прийшов до висновку, що вона не в повній мірі відповідає вимогам ст. ст.175-177 ЦПК України.

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до роз»яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява за змістом повинна відповідати вимогам ст. 119 ЦПК України. У зв»язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні міститись не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Пункт 7 вказаної Постанови передбачає, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. На даний час, внаслідок змін у законодавстві, положення ст. 119 ЦПК України, яка діяла до жовтня 2017 року, фактично кореспондовані положенням ст. 175 ЦПК України, яка є чинною на час подання позову до суду.

Всупереч положенням п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві не зазначено поштового індексу сторін, відсутні відомості, що вказана адреса сторін є їх місцем проживання чи перебування, не зазначені відомі номери засобів зв»язку, як і офіційна електронна адреса та адреса електронної пошти позивача (відомості про їх відсутність не вказані).

Суд констатує, що всупереч вимогам п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України, у позові не зазначено доказів в підтвердження всіх без винятку обставин, якими позивачка обґрунтовує заявлені вимоги, зокрема й обраний нею спосіб захисту своїх прав та інтересів ( визнання за нею права власності на автомобіль, а за відповідачем на автопричепи, із сплатою позивачкою різниці такого майна вартості). А відтак, позивачем не дотримано й вимоги ч.5 ст. 177 ЦПК України, якою визначено обов»язок позивача додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що у позові не зазначено відомостей, що між сторонами має місце спір з приводу поділу майна подружжя, а лише вказано, що у них «…виникло питання необхідності поділу майна». А також не зазначено номерних (реєстраційних) знаків, як автомобіля, так і автопричепів, які є предметом спору, дщо унеможливлює їх ідентифікацію.

У позовній заяві також не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, що суперечить вимогам п.7 ч.3 ст. 175 ЦПК України. Не зазначено й попереднього ( орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв»язку із розглядом справи ( п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України).

Окрім цього, позивачем не дотримані й вимоги ст.95 ЦПК України, якою визначено порядок подання доказів у цивільному процесі. Так, відповідно до ч.2 вказаної статті, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього, а відповідно до ч.5 цієї статті, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Такі вимоги до письмових доказів, які є долученими до позовної заяви позивачем не дотримано.

З приводу викладеного позивачкою у прохальній частині позову фактичного клопотання про витребування певних документів та призначення в порядку досудової підготовки товарознавчої експертизи, суд зазначає наступне.

У силу положень ч.3 ст. 177 ЦПК України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Згідно ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. ч. 1,2,4 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116 - 118 цього Кодексу.

Як вважає суд, клопотання позивачки не відповідає вказаним вимогам закону, а відтак, не може бути розглянуте й вирішене по суті судом на цій стадії процесу. Однак зазначене не позбавляє позивачки права звернутися до суду із аналогічними вимогами, подавши клопотання (заяву), оформлені у відповідності до наведених вище вимог цивільного процесуального законодавства.

Щодо призначення експертизи, то з цього приводу суд зазначає, що відповідно до п.8 ч.2 ст. 197 ЦПК України, лише в підготовчому судовому засіданні вирішується питання про призначення експертизи. Одночасно суд роз»яснює, що відповідно до ч.1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

З приводу вимоги накладення заборони на вчинення будь-яких дій з приводу зняття з обліку та реалізації вказаних у позові автомобіля та автопричепів, суд позбавлений можливості виконати таку вимогу, оскільки позивач не вказала номерні (реєстраційні) знаки таких об»єктів рухомого майна, що унеможливлює їх ідентифікацію та індивідуалізацію за вказаною ознакою.

З приводу клопотання позивача про визначення ціни позову суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Згідно положень п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за заявленими вимогами майнового характеру такий вид платежу має бути сплачений в розмірі 1 % від ціни позову, але не менше ніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8 810,00 грн.)

Позивачем не визначена ціна позову у зв`язку із відсутністю у неї майна, яке є предметом спору і вона клопоче, щоб суд визначив ціну її позову.

Суд вважає клопотання позивачки обґрунтованим й таким, що підлягає до задоволення.

Оскільки позивачем заявлені позовні вимоги щодо поділу трьох об`єктів рухомого майна (автомобіля та двох автопричепів), суд вважає, що судовий збір має бути сплачено окремо за кожним об`єктом, а тому ціна позову має визначатися щодо кожного з таких об»єктів окремо й остаточна ціна позову буде сумарною величиною такого показника щодо всіх об»єктів спірного майна.

Суд вважає за доцільне визначити ціну позову щодо автомобіля ОСОБА_3 в розмірі 168 000,00 ( виходячи з того, що 1% від такої суми складає 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб); ціну позову щодо автопричепів по 84 000,00 грн. ( виходячи з того, що 1 % від такої суми складає 0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Отже, загалом ціна позову за заявленими вимогами визначається судом в розмірі 336 000,00 грн., а відтак, розмір судового збору судом визначається в розмірі 3 360,00 грн.

Отже, з врахуванням вже сплаченого судового збору при поданні даного позову згідно квитанції №-59 від 05 березня 2018 року в розмірі 704,80 грн., позивачці слід доплатити судовий збір в розмірі 2 655,00 грн. і подати суду оригінал документу про його сплату. Якщо в ході подальшого розгляду справи буде встановлено, що дійсна ціна позову виявиться меншою аніж 336 000,00 грн., судом буде повернуто позивачці переплачену суму судового збору, або стягнено недоплачену (в залежності від рішення у справі), у випадку, якщо дійсна ціна позову виявиться більшою, аніж та, що визначена судом.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК.

Дотримання вимог ст. 175 ЦПК України при пред`явленні заяви в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки заяви і долучених до неї матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суддя приходить до висновку, що така позовна заява повинна бути залишена без руху із наданням строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали судді.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 95, 134,175, 177, 185 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визначити розмір судового збору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності у розмірі 3 360 ,00 ( три тисячі триста шістдесят) гривень 00 коп.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, наведених у мотивувальній частині ухвали.

У задоволенні клопотання про витребування доказів та призначення товарознавчої експертизи відмовити.

Зазначені судом недоліки підлягають усуненню шляхом подання позивачем до суду оновленого позову із усуненням вказаних в ухвалі недоліків і подання суду документа про сплату недоплаченої суми судового збору у розмірі 2 655,20 грн. (дві тисячі шістсот п»ятдесят п»ять) гривень 20 коп.

Роз»яснити, що у випадку не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві, що не позбавляє його права повторно звернутися до суду із такими ж вимогами.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала в частині визначення розміру судового збору може бути оскаржена протягом 15-ти днів з дня її постановлення до Апеляційного суду Тернопільської області

В решті, ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_4