АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3989/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 червня 2018 року м. Київ

Справа № 760/4494/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання -Станішевської Б.В.

сторони:

позивачі - ОСОБА_2

ОСОБА_3

відповідачі - ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 21 лютого 2018 року, ухвалене у складі судді Оксюти Т.Г. в приміщенні Солом'янського районного суду м.Києва,

у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання права користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Солом'янська районна в м.Києві державна адміністрація про визнання права користування квартирою.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 3 червня 1994 року було зареєстровано шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3.

22 роки подружнього життя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вели спільне господарство та проживали в квартирі АДРЕСА_1.

На сьогоднішній день в квартирі зареєстровані чотири особи: позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідачка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5.

3 грудня 2016 року позивач звернувся до Відділу з питань реєстрації місця проживання Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, на що його заяву було повернуто з відміткою про відмову у реєстрації у зв'язку з відсутністю згоди інших зареєстрованих фізичних осіб за цією адресою.

Крім позивача ОСОБА_3, відповідачі не дають свою згоду на добровільне визнання та реєстрацію місця його проживання.

Зазначив, що він дбайливо ставиться до зазначеної, квартири, бере участь у витратах по утриманню квартири та сплачує усі комунальні платежі, рахунки за опалення, електроенергію, водопостачання та інше. За власні кошти та власними силами, позивач ОСОБА_2 здійснив ремонт спірної квартири.

Вважає, що на підставі ст.ст. 60, 61, 62 СК України та ст.ст. 64, 145 ЖК України він має право на користування квартирою АДРЕСА_1, в зв'язку з чим просив позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Солом'янська районна в м.Києві державна адміністрація про визнання права користування квартирою.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначив,що суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини справи та не надав належної оцінки зібраним у справі доказам.

Суд безпідставно не застосував положення ст.ст. 60, 61, 62 СК України та не врахував те, що він є членом сім'ї відповідачів та позивача ОСОБА_3, які є наймачами та зареєстровані у ній.

Крім цього, суд не прийняв до уваги покази свідків, не врахував те, що він дбайливо ставиться до квартири, приймає участь у витратах по утриманню квартири, сплачує комунальні платежі та рахунки за опалення, електроенергію, водопостачання та інше. За власні кошти та власними силами здійснив ремонт спірної квартири.

Судом також не надано жодної оцінки тому, що він і на теперішній час проживає в зазначеній квартирі, що не спростовувалось іншими сторонами, а також не прийнято до уваги, що відповідач ОСОБА_4 не проживає в спірній квартирі понад трьох років. Такі обставини не були відображені судом у рішенні.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 та представник третьої особи Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 142, 144), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення суду першої інстанції прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін, виходячи з наступного.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 була надана в користування батьку відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на підставі ордеру №205-а на жиле приміщення від 5 травня 1955 року та на підставі рішення Виконавчого комітету Московської районної Ради депутатів трудящих міста Києва № 659 від 24 травня 1976 року було відкрито особовий рахунок на нього.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 3 червня 1994 року зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2.

Згідно довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м.Києва « ЖЕД №903 від 23 листопада 2016 року на даний час у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_3

3 грудня 2016 року ОСОБА_2 подано заяву до Солом'янської районної у м.Києві державної адміністрації про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, яку було повернуто з відміткою на зворотному боці про те, що відсутня згода інших зареєстрованих осіб за цією адресою.

Позивач протягом 22 років не вчиняв дій, які б свідчили про його намір визнати за ним право користування спірною квартирою, із заявою про реєстрацію місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 звернувся лише 3 грудня 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правових підстав проживання його у квартирі АДРЕСА_1, а самі лише твердження про те, що він є членом сім'ї відповідачів та позивача, які є наймачами зазначеної квартири та зареєстровані у ній, не дають підстав вважати, що він набув у встановленому законом порядку права користування спірною квартирою.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального права.

Згідно зі ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання (правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-60цс12 від 11 липня 2012 року).

Судом установлено, що наймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6, яка є матір'ю ОСОБА_4

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду у 2016 року, про що сторони надавали пояснення.

Крім того, з паспорту ОСОБА_2 вбачається, що він з 1991 року зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2, знятий з реєстрації 15 грудня 2016 року. В паспорті наявна відмітка, що ОСОБА_2 використано право на безоплатну приватизацію житла в обсязі 22 кв.м., при нормі 24,3 загальної площі.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не був членом сім'ї наймача ОСОБА_6, наймач і члени її сім'ї не надавали письмової згоди на проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі, позивачу належить на праві власності частина квартири, де він був зареєстрованим до 15 грудня 2016 року, тобто зберігав за собою право користування цією квартирою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач ОСОБА_2 не набув у встановленому законом порядку право користування жилою площею.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивач не набув самостійне право користування, оскільки зберігав за собою право користування іншим жилим приміщенням, де був зареєстрований.

Посилання позивача ОСОБА_2 зокрема на те, що він на підставі ст. 60, 61, 62 СК України має право користування квартирою, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки зазначені норми матеріального права регулюють право спільної сумісної власності подружжя, а спірна квартира у власності подружжя, чи одного з них не перебуває.

Не проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі на що посилається позивач в обґрунтування своєї скарги, не має правового значення при вирішенні питання про наявність або відсутність у позивача права користування спірною квартирою.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав відповідну правову оцінку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Солом'янського районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 21 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова виготовлена 21 червня 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус