Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/225/18

Провадження №2/377/143/18

14 червня 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання - Щуковської А.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа ОСОБА_5, про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження, -

УСТАНОВИВ:

16 квітня 2018 року до суду з позовними вимогами звернувся ОСОБА_6, які до початку розгляду справи по суті уточнила його представник, та просила:

- поновити позивачеві строк для звернення до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа ОСОБА_5, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження;

- визнати ОСОБА_6 (мовою оригіналу Johann Hild, російською мовою ОСОБА_7) ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_8, який постійно проживає в м. Вюцбург ОСОБА_8, національністю за походженням німець, батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 Киргизької РСР;

- внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 Киргизької РСР, за № 75 від 30 жовтня 1974 року, місце реєстрації: Чаувайська селищна рада Фрунзенського району Ошської області Киргизької РСР (свідоцтво про народження серії 111-ГС № 250398), зазначивши: у графі «батько» ОСОБА_6 (російською мовою ОСОБА_7) ІНФОРМАЦІЯ_1, національність німець; громадянство ОСОБА_8; у графі «відомості про дитину» по-батькові записати Йоганнович (російською мовою Иоганнович).

Всі інші дані актового запису про народження № 75 від 30 жовтня 1974 року, складеному Чаувайською селищною радою Фрунзенського району Ошської області Киргизької РСР залишити без змін.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач з 1957 року по 1987 рік проживав разом зі своїми батьками у м. Чирчик Ташкентської області Узбекистан. По закінченню школи він працевлаштувався на роботу у Середньоазіатське монтажне управління тресту «Казмонтажавтоматика». Весною 1972 року на вказане підприємство на практику прибула група учнів Ферганського ГПТУ Ташкентської області, серед яких була відповідач ОСОБА_2, з якою познайомився і в подальшому підтримував близькі стосунки та мав наміри створити сімю. ОСОБА_9 разом знімали житло, вели спільне господарство, у них був спільний бюджет. На квартирі разом з відповідачем вони проживали до моменту його призову на службу у ОСОБА_10. 05 травня 1974 року він був призваний до лав ОСОБА_10, де прослужив по 11 травня 1976 року, в звязку з чим ОСОБА_2 поїхала до своїх батьків у смт. Чаувай Фрунзенського району Ошської області Киргизстан. В період проходження служби, його батьки мали наміри і приймали заходи до повернення їх родини до ОСОБА_8, та заперечували щодо створення позивачем та ОСОБА_2 сімї, але остання, після його повернення зі служби, відмовилась виїжджати до ОСОБА_8. В 1987 році він змінив громадянство та виїхав на постійне місце проживання до ОСОБА_8 в м. Вюрцбург. Від його близьких стосунків з ОСОБА_2 народився спільний син ОСОБА_5, про що він дізнався лише після отримання інформації з Німецького Червоного хреста про розшук його громадянином України, який представлявся його сином. 31.07.2015 року було зроблено ДНК аналіз, за результатами якого вірогідність його батьківства по відношенню до ОСОБА_5 становить 99,99999996 %. У січні 2016 року він разом із своїм сином ОСОБА_5 звернулись до Федерального адміністративного відомства ОСОБА_8 з метою отримання німецького громадянства ОСОБА_5 Проте, однією з вимог отримання громадянства є документальне підтвердження причетності до німецької нації, а саме зазначення у свідоцтві про народження сина даних про німецьких родичів, тобто даних про позивача ОСОБА_6. В звязку з відмовою ОСОБА_2 подати спільну заяву про визнання позивача батьком ОСОБА_5 та внесення відповідних змін до актового запису про його народження, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснила, що позивач з 1957 року по 1987 рік проживав разом зі своїми батьками у м. Чирчик Ташкентської області Узбекистан та познайомився там з відповідачем, яка проходила практику у Середньоазіатському монтажному управлінні тресту «Казмонтажавтоматика». Через деякий час вони почали проживати разом, знімали житло, вели спільне господарство, у них був спільний бюджет. Спільно проживали вони приблизно півроку, а потім позивача забрали до лав ОСОБА_10. Під час служби в армії його сімя вживала заходів до повернення в ОСОБА_8, тому його мати вважала, що він повинен був одружитися на громадянці ОСОБА_8, про що вона сказала і відповідачу. В звязку з цим погіршилися відносини між ним та відповідачем. Після його повернення з армії відповідач вже не проживала в м.Чирчик. В 1987 році позивач змінив громадянство та виїхав на постійне місце проживання до ОСОБА_8 в м. Вюрцбург. Від його близьких стосунків з ОСОБА_2 народився спільний син ОСОБА_5, про що він дізнався лише після отримання інформації з Німецького Червоного хреста про розшук його громадянином України, який представлявся його сином.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, проте підтвердила, що дійсно в 1973 році вона познайомилася з ОСОБА_11 у м. Чирчик Ташкентської області Узбекистан, з яким з кінця 1973 року почали проживати однією сімєю, вели спільне господарство, в них був спільний бюджет. В травні 1974 року позивача забрали в лав ОСОБА_10. На той час вона була вагітна, але йому не сказала. Під час служби в армії його мати сказала, щоб вона залишила в спокої її сина, бо він повинен одружитися на громадянці ОСОБА_8, бо вони хотіли переїхати на постійне місце проживання в ОСОБА_8. Образившись на позивача і його сімю, вона повернулась проживати до своїх батьків. Про рідного батька вона нічого не розповідала своєму сину ОСОБА_12, поки родичі її рідної сестри не сказали йому, що в нього батько німець. Коли син став дорослим, він сам почав шукати свого батька і знайшов його через ОСОБА_13 ОСОБА_8. В 2015 році була проведена експертиза по ДНК, яка підтвердила, що батьком сина ОСОБА_12 є ОСОБА_6, але вона, маючи образу на позивача, та розуміючи, що син може вихати на постійне місце проживання до ОСОБА_8, відмовилась подавати спільну заяву про внесення відповідних змін до актового запису про народження сина та зазначення позивача батьком дитини.

Представник відповідача ОСОБА_3 міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області позов визнала. Суду пояснила, що в січні 2017 року до ОСОБА_3 міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області позивач звернувся із заявою, в якій він просив записати його батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Оскільки не було подано спільної заяви матері та батька, то позивачу було розяснено з цим питанням звернутися до суду.

ОСОБА_5, третя особа у справі, підтримав позовні вимоги та пояснив суду, що він дізнався про те, що його рідний батько німець, коли був у 4 класі. Про це йому сказали родичі його рідної тітки. З 1993 року він почав пошуки свого батька. В 1996 році він написав до Червоного ОСОБА_13 ОСОБА_8 і лише в 2015 році йому надійшла відповідь про те, що його батько знайдений. А згодом батьком сам йому зателефонував. З того часу вони почали з ним спілкуватися, він їздив до нього в гості в ОСОБА_8. В тому ж році була проведена експертиза по ДНК, якою визначено вірогідність батьківства позивача по відношенню до нього 99,99 %. В 2016 році батько запропонував йому отримати громадянство ОСОБА_8, але перешкодою для оформлення громадянство стало те, що позивач не зазначений в свідоцтві про народження його батьком.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона є рідною сестрою відповідача ОСОБА_2. Коли їй було 10-11 років, вона декілька разів була в гостях у своєї сестри, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з ОСОБА_11 в приватному будинку, який вони орендували. ОСОБА_9 проживали однією сімєю, вели спільне господарство, в них був спільний бюджет. Коли сестра повернулася через деякий час додому, то вона дізналась, що в неї буде дитина.

Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-ГС № 250398, копія кого долучена до матеріалів справи, виданого 30 жовтня 1974 року Чаувайською селищною радою Фрунзенського району Ошської області Киргизької РСР, ОСОБА_5 народився 21 жовтня 1974 року в м. Кизил-Кия Ошської області Киргизстан. Батьками записані ОСОБА_14 та ОСОБА_2.

Згідно довідки про народження № 84 від 20.04.1999 року, виданої Чаувайською селищною радою Ошської області Киргизької РСР, відомості про батька дитини записані зі слів матері згідно з вимогами ст. 70 КпШС Киргизької РСР.

Відповідно до свідоцтва про народження серії РЯ № 671030, виданого 11.02.1955 року Пошахінською сільською радою Юрєвецького району Івановської області, ОСОБА_11 народився 23 січня 1955 року в селищі Сафронова пожня, Юрєвецького району Івановської області республіки РСФСР, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 11 лютого 1955 року зроблено відповідний запис № 15. Батьки записані: ОСОБА_15, німець, ОСОБА_16, німка.

Позивач ОСОБА_6 є громадянином ОСОБА_17 Республіки ОСОБА_8, що підтверджується посвідченням особи (паспортом) LGFPH21GJ, копія та завірений переклад на українську мову, зроблений дипломатичним перекладачем ОСОБА_18, які долучені до справи.

Згідно копії трудової книжки позивача він в період з 14.09.1971 року по 29.04.1974 року працював в Середньоазіатському монтажному управлінні тресту «Казмонтажавтоматика».

Трудовою книжкою ОСОБА_2, відповідача у справі, підтверджено, що в період з 14.07.1972 року по 01.10.1975 року вона працювала також в Середньоазіатському монтажному управлінні тресту «Казмонтажавтоматика».

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень представника позивача, відповідача вони в період з грудня 1973 року по травень 1974 року проживали однією сімєю в м. м.Чирчик Ташкентської області, вели спільне господарство, в них був спільний бюджет.

Зазначені обставини підтверджені свідком ОСОБА_9, наданими фотознімками, копії яких долучені до матеріалів справи.

Згідно результату аналізу ДНК лабораторії компанії «DNA Diagnostics Center» (справа № 8211740) від 05.08.2015 року вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5 складає величину 99,99999996 %, і таким чином біологічне батьківство ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5 практично доведено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 04 січня 2018 року та 02 березня 2018 року звертався із заявою до ОСОБА_3 міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_5, вказавши його батьком дитини. ОСОБА_3 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було надано розяснення, що за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126, 127 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснено, що судам при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Як зазначено у ч. 2 ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 цієї статті при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матірю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

За таких обставин, враховуючи результат аналізу ДНК лабораторії компанії «DNA Diagnostics Center», яким встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5 складає 99,99999996 %, підтвердження допустимими і належними доказами спільне проживання та ведення спільного господарства матірю дитини, ОСОБА_2, і позивача до народження дитини, тобто наявність передбачених законом підстав та умов для встановлення батьківства за рішенням суду, то позов, в частині визнання батьківства, підлягає задоволенню, оскільки встановлені судом обставини справи дають підстави для висновку про те, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За таких обставин необхідно внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 Киргизької РСР, за № 75 від 30 жовтня 1974 року, місце реєстрації: Чаувайська селищна рада Фрунзенського району Ошської області Киргизької РСР (свідоцтво про народження серії ІІІ-ГС № 250398), зазначивши: у графі «батько» ОСОБА_6 (російською мовою ОСОБА_7) ІНФОРМАЦІЯ_1, національність німець; громадянство ОСОБА_8; у графі «відомості про дитину» по-батькові записати Йоганнович (російською мовою Иоганнович).

Всі інші дані актового запису про народження № 75 від 30 жовтня 1974 року, складеному Чаувайською селищною радою Фрунзенського району Ошської області Киргизької РСР залишити без змін.

Виходячи з наведеного, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому суд вважає, що строк звернення до суду позивачем не порушено, оскільки КпШС України не була встановлена позовна давність до вимоги про встановлення батьківства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

ОСОБА_19 ОСОБА_6 (мовою оригіналу Johann Hild, російською мовою ОСОБА_7) ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_8, який постійно проживає в м. Вюцбург ОСОБА_8, національністю за походженням німець, батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 Киргизької РСР.

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 Киргизької РСР, за № 75 від 30 жовтня 1974 року, місце реєстрації: Чаувайська селищна рада Фрунзенського району Ошської області Киргизької РСР (свідоцтво про народження серії ІІІ-ГС № 250398), зазначивши: у графі «батько» ОСОБА_6 (російською мовою ОСОБА_7) ІНФОРМАЦІЯ_1, національність німець; громадянство ОСОБА_8; у графі «відомості про дитину» по-батькові записати Йоганнович (російською мовою Иоганнович).

Всі інші дані актового запису про народження № 75 від 30 жовтня 1974 року, складеному Чаувайською селищною радою Фрунзенського району Ошської області Киргизької РСР залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 20 червня 2018 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька