Ухвала

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 384/107/16-ц

провадження № 61-3536 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області у складі судді Сорокіної О. О. від 07 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області у складі суддів: Фомічова С. Є., Письменного О. А., Карпенка О. Л., від 13 вересня 2016 року.

Встановив:

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про захист прав споживача та стягнення коштів.

Позовна заява ОСОБА_6 мотивована тим, що 16 листопада 2010 року між сторонами у справі було укладено угоду № 0328300 з додатками (далі - угода), предметом якої є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля. Угода була укладена позивачем з метою придбання легкового автомобіля Chevrolet Aveo вартістю 92 960 грн. На виконання зазначеної угоди ОСОБА_6 здійснювалися внески, проте, незважаючи на це, автомобіль ним отримано не було.

Керуючись статтею 4 угоди та пунктом 13.1 статті 13 додатку № 2 до угоди, позивач 17 грудня 2015 року і повторно 20 січня 2016 року звернувся до відповідача із заявами про розірвання угоди та вимогою про повернення сплачених за нею коштів. Відповідач своїми листами від 18 січня та 12 лютого 2016 року повідомив, що угода вважається розірваною через невиконання позивачем її умов, однак ТОВ «Авто Просто» кошти не повернуло, посилаючись на те, що в черзі є інший 21 учасник і повернення чистих внесків за розірваними угодами їм відбудеться першочергово.

ОСОБА_6 зазначив, що строку повернення чистих внесків за угодою у відповідях ТОВ «Авто Просто» зазначено не було. Не міститься відповідних умов і в укладеній між сторонами угоді, а тому, керуючись статтею 530 Цивільного кодексу України (ЦК України), позивач пред'явив відповідачеві вимогу про повернення чистих внесків не пізніше 18 лютого 2016 року, чого виконано товариством не було і що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Також позивач послався на те, що пунктами 5.11, 5.12 статті 5 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, які затверджені розпорядженням від 09 жовтня 2012 року № 676 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, передбачено, що на повернення коштів учаснику групи при розірванні договору Ліцензіат (відповідач) повинен сформувати за власний рахунок резервний капітал, однак ТОВ «Авто Просто» такі вимоги порушено, оскільки відповідний фонд товариством формується за рахунок 5 % відрахувань із коштів, сплачених учасниками системи до фонду групи, а не за рахунок активів товариства. Як наслідок, відповідач не виконує вимоги закону щодо повернення коштів при розірвання договору та обмежує позивача у праві на користування, розпорядження, тощо належними йому грошовими коштами.

На підставі наведеного ОСОБА_6 просив суд стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь 73 780 грн сплачених на виконання угоди від 16 листопада 2010 року № 0328300 чистих внесків, що підлягають поверненню позивачеві у зв'язку з розірванням угоди.

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 07 червня 2016 року в позові відмовлено.

Рішення суд першої інстанції мотивоване тим, що відповідач діє у відповідності до підписаної з позивачем ОСОБА_6 угоди і право позивача щодо повернення йому чистих внесків не порушено. Вимога позивача про повернення коштів є передчасною, оскільки умовами угоди, укладеної між сторонами, встановлена інша черговість повернення коштів, з огляду на те, що ТОВ «Авто Просто» має повернути сплачені чисті внески 18 учасникам групи № 1085 системи Авто Так які розірвали угоди раніше та перебувають у черзі на повернення коштів перед позивачем, чиї права у разі дострокового повернення коштів позивачу будуть порушені.

Крім того, суд врахував те, що позивач ОСОБА_6 добровільно погодився на укладання правочину, сплачував по ньому періодичні платежі, не оскаржував його, а отже не вважав його несправедливим до моменту звернення з вимогою про його розірвання, тому суд дійшов висновків, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_6 суми чистих внесків.

Посилання позивача щодо укладення договору поза торговельним або офісним приміщенням, суд визнав такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Також суд визнав безпідставними доводи позивача про порушення відповідачем Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах з посиланням на те, що позивач не надав суду доказів про невиконання відповідачем (ліцензіатом) вимог Ліцензійних умов, виявлених спеціально уповноваженим на це державним органом - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Посилання позивача на те, що відповідач створює обмеження користування ним своїми коштами та порушує його право на захист власності суд визнав безпідставними з огляду на те, що згідно з умовами підписаної ним угоди, після настання черги позивача кошти будуть йому повернуті в сумі, яка розрахована у відповідності до умов угоди і це визнано представником відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2016 року рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 07 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що доводи апеляційної скарги не спростували законних і обґрунтованих висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення цього позову.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 07 червня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2016 року та ухвалити у справі нове рішення суду про задоволення позову.

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що строку для повернення чистих внесків при розірванні угоди не встановлено, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 530 ЦК України. Разом з тим, суди не обґрунтували незастосування до спірних правовідносин такої норми права у взаємозв'язку із нормами статей 251, 252 ЦК України, на які ОСОБА_6 посилався як у позові так і у апеляційній скарзі, не звернули уваги, що відповідні кошти за угодою мають бути повернуті за вимогою позивача, а не у спосіб зазначений відповідачем у справі.

Також ОСОБА_6 у касаційній скарзі звернув увагу на безпідставність висновків судів попередніх інстанцій про недоведеність позивачем факту невиконання відповідачем вимог Ліцензійних умов в частині формуванні фонду групи, резервного фонду та їх використання відповідачем, оскільки такі посилання спростовуються матеріалами справи. Зокрема, у перехідних положеннях Закону України від 02 червня 2011 року № 3462-ІУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання фінансових послуг», фінансовим установам надано термін протягом року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону, який набув чинності 09 січня 2012 року. Діяльність ТОВ «Авто Просто» в частині виконання договірних зобов'язань з повернення чистих внесків має відповідати вимогам закону, які конкретизовані у Ліцензійних умовах та визначають, зокрема, обов'язок створення резервного капіталу повернення коштів, який має формуватись за рахунок власного прибутку, а не за рахунок учасників груп, як помилково вважав відповідач і суди при розгляді справи.

ОСОБА_6 зазначив, що його посилання на наявні у письмових поясненнях по справі та у апеляційній скарзі норми міжнародного права залишились поза увагою судів при розгляді справи. Тим самим судами першої та апеляційної інстанцій порушено право позивача на справедливий суд, передбачене частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у тлумаченні рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року по справі «Проніна проти України», у якій заявниця скаржилася на те, що національні суди не проаналізували її посилання на Конституцію України та не взяли до уваги її доводи, порушивши таким чином її право, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У запереченні на касаційну скаргу, поданому в січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Авто Просто» просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_6 і залишити без змін судові рішення у справі.

Заперечення на касаційну скаргу ТОВ «Авто Просто» мотивує тим, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи надано належну правову оцінку характеру правовідносин між її сторонами, правильно застосовано норми матеріального права в поєднанні з умовами угоди, укладеної між позивачем і відповідачем, а також ухвалено законні та обґрунтовані судові рішення про відмову в позові. Крім того, заявник звертає увагу, що касаційна скарга не містить посилань на порушення відповідачем норм матеріального права чи умов досягнутих між сторонами домовленостей за вказаною вище угодою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Провадження у справі слід зупинити з таких підстав.

Положеннями пункту 10 частини 1 статті 252 ЦПК України передбачено право суду зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

На розгляді Великої Палати Верховного Суду перебуває інша справа № 380/63/16-ц (провадження № 14-230 цс 18) за позовом ОСОБА_10 до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживача та повернення грошових коштів, сплачених за договором, за касаційною скаргою ТОВ «Авто Просто» на рішення Апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року.

Підставою для передачі справи № 380/63/16-ц (провадження № 14-230 цс 18) на розгляд Великої Палати Верховного Суду є відступ Верховного Суду від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухваленій постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року (провадження № 6-1584цс17).

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що передбачений сторонами договору порядок повернення чистих внесків, побудований на принципі пріоритетності без встановленого строку їх повернення, та накопичення необхідної суми коштів у фонді для повернення, не можуть бути підставою для відмови у захисті права позивача на отримання коштів, сплачених ним на виконання умов угоди.

Правовідносини у вказаних вище справах № № 384/107/16-ц та 380/63/16-ц є подібними і тому розгляд справи за № 384/107/16-ц слід зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду іншої справи за № 380/63/16-ц.

Керуючись статтями 252, 253 ЦПК України,

Ухвалив:

Зупинити провадження у справі № 384/107/16-ц, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 07 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2016 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду іншої справи за № 380/63/16-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик