14.11.2018 Єдиний унікальний номер 205/8661/17
Єдиний унікальний номер судової справи 205/8661/17
Провадження номер 2/205/1178/18
РІШЕННЯ

іменем України

14 листопада 2018 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Департамент патрульної поліції Національної поліції України 28 грудня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що Наказом Департаменту патрульної поліції від 21.01.2016 № 9 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду поліцейського роти № 7 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в м. Дніпрі ДПП, яку займає по теперішній час.

Наказом Національної поліції від 08 грудня 2017 року № 1265 затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції, відповідно до якого Управління патрульної поліції в м. Дніпрі перейменовано на Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області.

01 листопада 2016 року згідно з розстановкою сил та засобів роти № 7 батальйону № З УПП в м. Дніпрі ДПП екіпаж 0751 у складі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заступили на патрулювання на службовому автомобілі «Тоуоtа Рrius», д.р.н. НОМЕР_3.

01 листопада 2016 року близько 1945 год. відповідач, керуючи автомобілем марки «Тоуоtа Рrius», д.р.н. НОМЕР_3, в м. Дніпрі на житловому масиві Червоний камінь в районі буд. № 4 скоїв зіткнення з автомобілем Форд, д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався з права на ліво за напрямком його руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

25 січня 2017 року постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/9389/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк у шість місяців.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року по справі № 205/9389/16-п в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишено без змін.

Згідно висновку експертного дослідження № 19/12.2/252 від 13 жовтня 2017 року, виконаного Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС, вартість матеріального збитку, завданого Департаменту патрульної поліції внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено службовий автомобіль «Тоуоtа Рrius», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, складає 46 022 грн. 64 коп.

Разом з тим, згідно рахунку-фактури ТОВ «ДНДЗ ТРЕЙД» № 1361 вартість робіт та придбаних запчастин і матеріалів, необхідних для ремонту службового автомобіля Тойота Пріус, д.р.н. НОМЕР_3, складає 73 300 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 73 300,00 грн. та судові витрати в розмірі 1 600 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

26 березня 2018 року відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву.

27 березня 2018 року представник позивача ОСОБА_4 надала відповідь на відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції не з'явився. Про день, місце та час судового розгляду повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначений на посаду поліцейського роти № 7 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в м. Дніпрі ДПП, яку займає по теперішній час, що підтверджується Наказом Департаменту патрульної поліції від 21.01.2016 № 9 о/с (а.с. 5).

Наказом Національної поліції від 08 грудня 2017 року № 1265 затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції, відповідно до якого Управління патрульної поліції в м. Дніпрі перейменовано на Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області.

01 листопада 2016 року згідно з розстановкою сил та засобів роти № 7 батальйону № З УПП в м. Дніпрі ДПП екіпаж 0751 у складі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заступили на патрулювання на службовому автомобілі «Тоуоtа Рrius», д.р.н. НОМЕР_3 (а.с. 6).

01 листопада 2016 року близько 1945 год. відповідач, керуючи автомобілем марки «Тоуоtа Рrius», д.р.н. НОМЕР_3, в м. Дніпрі на житловому масиві Червоний камінь в районі буд. № 4 скоїв зіткнення з автомобілем Форд, д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався з права на ліво за напрямком його руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

25 січня 2017 року постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/9389/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк у шість місяців (а.с. 7).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року по справі № 205/9389/16-п змінено, замінено позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців на штраф у розмірі 340 гривень (а.с. 8).

Згідно висновку експертного дослідження № 19/12.2/252 від 13 жовтня 2017 року, виконаного Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС, вартість матеріального збитку, завданого Департаменту патрульної поліції внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено службовий автомобіль «Тоуоtа Рrius», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, складає 46 022 грн. 64 коп. (а.с. 9-23).

Згідно рахунку-фактури ТОВ «ДНДЗ ТРЕЙД» № 1361 вартість робіт та придбаних запчастин і матеріалів, необхідних для ремонту службового автомобіля «Тоуоtа Рrius», д.р.н. НОМЕР_3, складає 73 300 грн. 00 коп. (а.с. 34, 71).

Основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність національної поліції є Закон України «Про Національну поліцію», згідно зі ст. 19 «Види відповідальності поліцейських», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

За загальним правилом, під час вирішення справ такої категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Однак, у Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому суд приходить до висновку, що на поліцейського як на працівника поширюється трудове право, отже при вирішенні даного спору слід керуватись Кодексом законів про працю (КЗпП).

Відсутня норма щодо матеріальної відповідальності і в Положенні «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженої Постановою КМУ РСР від 29 липня 1991 року № 114. Єдине, що вказано, що відповідно до п. 23 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

У п. 18 Постанови Пленуму ВСУ від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що під час заподіяння шкоди працівниками самовільним використанням у корисливих цілях технічних засобів підприємства (автомобілів, автокранів тощо) відповідальність має наставати за нормами не трудового, а цивільного права. У такому разі шкода відшкодовується в повному обсязі, включаючи й неотримані підприємством прибутки від використання зазначених технічних засобів.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01 листопада 2016 року, виконував трудові (службові) обов'язки, а саме здійснював патрулювання в Новокодацькому районі м. Дніпра, у зв'язку з чим відповідальність відповідача регулюється нормами трудового законодавства.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 2, 4 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за неодержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків;

8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Отже, договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено лише із працівниками, які обіймають посади (виконують роботи) із зазначеного переліку. І лише за наявності такого договору працівник нестиме повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто повна матеріальна відповідальність виникає лише за умови виконання обох описаних вище вимог.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі, оскільки відповідно до положень ст. 132 КЗпП України, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заподіяна шкода у розмірі середнього місячного заробітку відповідача.

Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно довідки про доходи № 914 від 23 травня 2018 року наданої відповідачем ОСОБА_1, його заробітна плата останнього за березень 2018 року складає 10 152,28 грн., за квітень 2018 року складає 10 152,28 грн. (а.с. 72).

Отже, в рахунок відшкодування шкоди належить стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції Україниу розмірі середньомісячного заробітку відповідача, який складає 10 152,28 грн.

Згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Річний строк для стягнення з працівника матеріальної шкоди не пропущено, оскільки днем виявлення прямої дійсної шкоди є 13 жовтня 2017 року, день складення висновку експертного дослідження, яким визначено розмір завданої шкоди Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 600 грн.

На підставі викладеного та керуючисьст.ст. 12, 76, 81,141, 259, 263-265, 268, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, матеріальну шкоду у розмірі 10 152,28 грн.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 листопада 2018 року.

Суддя Н.Г. Остапенко