Постанова

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 425/247/14-ц

провадження № 61-48 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д.Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

представник заявника - ОСОБА_5,

заінтересовані особи: ОСОБА_6, Рубіжанський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5, на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області у складі судді

Москаленко В. В. від 27 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області у складі колегії суддів: Дронської І. О., Карташова О. Ю. Яреська А. В., від 10 листопада 2017 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, заінтересовані особи: ОСОБА_6, Рубіжанський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Заява мотивована тим, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області знаходиться виконавчий лист № 2/425/189/14 виданий 29 вересня

2014 року Рубіжанським міським судом Луганської області про стягнення з

ОСОБА_11 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на його користь заборгованість в розмірі 319 960 грн та судовий збір в розмірі 3 199 грн

60 коп. та виконавчий лист № 2/425/664/16, виданий 9 листопада 2016 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_11 та ОСОБА_6 на його користь інфляційних нарахувань в розмірі 201 562 грн 54 коп. та трьох відсотків річних в розмірі 20 067 грн 63 коп. та судовий збір в розмірі 1 108 грн 15 коп. Постановою старшого державного виконавця

від 16 листопада 2016 року виконавчі провадження № 45129839 та

№ 52894233 відкритті з виконання указаних виконавчих листів були об'єднані у зведене виконавче провадження № 52973694.

ОСОБА_4 посилався на те, що боржник ОСОБА_6 здійснює відчуження належного їй майна. Так, рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 1 липня 2016 року, що набрало законної сили, визнано договір дарування від 18 лютого 2014 року нежитлової будівлі з підсобними приміщеннями, яке знаходяться по АДРЕСА_1, що складає 43/100 часток цілого об'єкту, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 недійсним.

ОСОБА_7 здійснила відчуження зазначеної нежитлової будівлі шляхом укладення договору дарування з ОСОБА_8, який рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 24 квітня 2017 року, що набрало законної сили, було визнано недійсним.

Таким чином нежитлова будівля з підсобними приміщеннями, яка знаходяться по АДРЕСА_1, що складає 43/100 часток цілого об'єкту, повернулася у власність

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11 помер.

ОСОБА_4 указував, що 8 вересня 2017 року він звернувся до приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Луганської області з заявою про внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав щодо договору дарування від 18 лютого 2014 року на указану нежитлову будівлю з підсобними приміщеннями, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та договору дарування від 13 жовтня 2016 року на нежитлову будівлю з підсобними приміщеннями, які розташовані за вищезазначеною адресою, що складає 43/100 часток цілого об'єкту, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які були визнані рішеннями суду недійсними, але 11 вересня 2017 року отримав відмову здійснити нотаріальні дії на підставі пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

11 вересня 2017 року він звернувся до відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області з заявою про зняття арешту та реалізації майна у вигляді нежитлової будівлі з підсобними приміщеннями, які розташовані по АДРЕСА_1, що складає 43/100 часток цілого об'єкту, але отримав відповідь щодо неможливості здійснити зазначені дії.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд встановити спосіб і порядок виконання рішення про стягнення заборгованості наступним чином: звернути стягнення по зведеному виконавчому провадженні

№ 52973694 на нерухоме майно ОСОБА_6 право власності, на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме на нежитлову будівлю з підсобними приміщеннями, яка знаходиться по

АДРЕСА_1, що складає 43/100 часток цілого об'єкту.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 вересня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що запропонований заявником порядок виконання рішення суду є фактично зміною рішення по суті, що суперечить положенням статті 373 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, та встановлення нових способів захисту прав заявника, які не заявлялись під час судового розгляду по суті спору.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 10 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 вересня

2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, виходив із того, що висновок районного суду ґрунтується на вимогах процесуального закону та узгоджується із матеріалами справи. Апеляційний суд вказав, що звертаючись до суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення суду, що фактично є зміною способу та порядку виконання рішення, ОСОБА_4 не обґрунтував та не надав доказів, у чому саме полягає неможливість виконання рішення суду із врахуванням того, що до теперішнього часу судове рішення виконується, а також не довів наявності обставин, які можна вважати винятковими і такими, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

8 грудня 2017 року ОСОБА_4 та його представник - ОСОБА_5, подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просили скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули увагу на те, що спірна нежитлова будівля повинна бути повернута у власність боржника ОСОБА_6 на підставі того, що судовими рішеннями визнано недійсними договори дарування укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також не звернули уваги на те, що за його заявою неможливо внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав, при цьому відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У січні 2018 року ОСОБА_6 направила відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судові рішення є законними і обгрунтованими.

15 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремихпроцесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, у редакції 2004 року, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 10, 60 ЦПК України у редакції 2004 року).

Відповідно до частини другої статті 373 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду судами справи, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Підставою для застосування вказаної норми є обставини, які ускладнюють виконання судового рішення або роблять неможливим таке виконання.

Така ж норма міститься і в частині третій статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції чинній на час розгляду справи судами.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Отже, судом у виключних випадках вживаються нові заходи для виконання рішення суду з підстав наявності обставин, що утруднюють його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше та можливе лише у випадках вичерпання виконавцем всіх можливих заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на примусове виконання рішення.

Суди дійшли до правильного висновку про те, що рішення суду про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав власності як ОСОБА_7 так і ОСОБА_8 відсутнє. З вимогою про скасування записів про проведення державної реєстрації ОСОБА_4 до суду не звертався.

Суди, відмовляючи у задоволенні заяви, вірно виходили з того, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлова будівля з підсобними приміщеннями, яка розташована по АДРЕСА_1, що складають 43/100 часток об'єкта на праві власності, належить

ОСОБА_8

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_6 суми боргу, судового збору, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних виконується шляхом звернення стягнення на пенсію боржника ОСОБА_6 та утриманням коштів у розмірі 20%, відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області від 21 січня 2015 року (а. с. 201).

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212 - 214, 373 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду ними справи, вірно виходили з того, що звертаючись до суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення суду, що фактично є зміною способу та порядку виконання рішення, ОСОБА_4 не обґрунтував та не надав доказів, у чому саме полягає неможливість виконання рішення суду із врахуванням того, що до теперішнього часу рішення суду виконується, а також не довів наявності обставин, які можна вважати винятковими і такими, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судами правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 вересня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк