РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 комітету Хмельницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_6, Другий відділ Державної виконавчої служби міста Хмельницького, Служба у справах дітей, про визнання незаконним рішення та зобовязання вчинити дії, -

встановив :

04 жовтня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати незаконним рішення ОСОБА_5 комітету Хмельницької міської ради від 24 травня 2017 року щодо відмови у наданні дозволу на реалізацію квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та зобовязати ОСОБА_5 комітет Хмельницької міської ради надати дозвіл на реалізацію квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Свої вимоги мотивує тим, що в провадженні старшого державного виконавця Другого відділу ДВС міста Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_7 перебуває виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики від 04 липня 2015 року у сумі 250 000 (двісті пятдесят тисяч) грн., проценти за користування коштами в сумі 65156, 05 грн., 3 % річних в сумі 8 568, 49 грн. За період виконавчого провадження, вчинені державним виконавцем дії до виконання рішення не призвели, з огляду на, що постала необхідність звернути стягнення на нерухоме майно боржника. В межах провадження було встановлено, що у власності ОСОБА_6 перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_3, за рахунок реалізації якої можливо виконати рішення суду. Зазначає, що в квартирі, яка підлягає реалізації зареєстрована малолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. 17 травня 2017 року державний виконавець листом звернувся до органу опіки і піклування для отримання дозволу на реалізацію в примусовому порядку вищезазначеної квартири. Однак, листом від 24 травня 2017 року виконавчим комітетом Хмельницької міської ради, було відмовлено у наданні дозволу на вчинення вищевказаного правочину. У листі виконавчий комітет Хмельницької міської ради зазначив, що у разі реалізації квартири АДРЕСА_4, право користування якою має малолітня ОСОБА_8, порушуються житлові та майнові права дитини. Вказує, що такий висновок є неправомірним, оскільки орган опіки та піклування при винесенні рішення щодо надання дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, має зясувати наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні такого дозволу. Проте, в процесі такої перевірки орган опіки та піклування не врахував той факт, що малолітня ОСОБА_8, хоча і зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, але у ній не проживає. Малолітня ОСОБА_8 проживає разом із своїми батьками за іншою адресою, тому житлові та майнові права дитини жодним чином не порушуються. Батьки ОСОБА_8 забезпечені житлом, окрім кв. 12 по вул. П. Мирного у м. Хмельницькому. А тому, права дитини ніяким чином порушено не буде.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_5 комітету Хмельницької міської ради в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, вказавши, що в ході підготовки відповіді з'ясовано, що малолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується довідкою від 15.02.2017 року, у дитини відсутнє будь-яке майно на праві власності, що підтверджується Іфнормаційною довідкою з державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 19.05.2017 року. Відомостями про її батьків орган опіки та піклування не володіє. За гр. ОСОБА_6 іншого майна, окрім спірної кварити не значилось. У зв'язку з цим державному виконавцю надано відповідь про те що орган опіки та піклування не може надати дозвіл на вчинення правочину оскільки реалізація квартири АДРЕСА_5 порушить житлові та майнові права дитини.

Представник третьої особи, Служби у справах дітей, направив суду письмі пояснення, в яких зазначив, що служба у справах дітей Хмельницької міської ради не виносила на розгляд виконавчого комітету Хмельницької міської ради рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу державному виконавцю Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на примусову реалізацію арештованого нерухомого майна, квартири АДРЕСА_6, яка належить на праві власності ОСОБА_6, оскільки не було надано необхідних документів, визначених п. 66 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини. Документ, який виданий виконавчим комітетом Хмельницької міської ради 24.05.2017 року за № 12-2239-02-11, є відповіддю державному виконавцю на його запит від 17.05.2017 року № 16228 та не може визнаватись як незаконне рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради про відмову у наданні дозволу на примусову реалізацію арештованого нерухомого майна.

Представник третьої особи, ОСОБА_6, в судовому засіданні зазначила, що позов є необґрунтованим, оскільки порушуються права дитини, до того ж, державним виконавцем не здійснено інші виконавчі дії щодо виконання рішення суду.

Представник третьої особи, Другого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницького, в судовому засіданні 14.02.2018 р. зазначила, що позов є обґрунтованим.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що в провадженні старшого державного виконавця Другого відділу ДВС міста Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_7 перебуває виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики від 04 липня 2015 року у сумі 250 000 (двісті пятдесят тисяч) грн., проценти за користування коштами в сумі 65156, 05 грн., 3 % річних в сумі 8 568, 49 грн.

В межах виконавчого провадження було встановлено, що у власності ОСОБА_6 перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_3, за рахунок реалізації якої можливо виконати рішення суду.

В даній квартирі з 20.08.2015 р. зареєстрована малолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

17 травня 2017 року державний виконавець звернувся з запитом до Хмельницької міської ради для отримання дозволу на реалізацію в примусовому порядку вищезазначеної квартири.

Листом від 24 травня 2017 року виконавчим комітетом Хмельницької міської ради, було відмовлено у наданні дозволу на вчинення вищевказаного правочину. У листі виконавчий комітет Хмельницької міської ради зазначив, що орган опіки та піклування надає дозволи на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, у разі гарантування збереження їх права на житло. У разі реалізації квартири АДРЕСА_4, право користування якою має малолітня ОСОБА_8, порушуються житлові та майнові права дитини.

Така відмова є правомірною, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 177 ч.4 Сімейного кодексу України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (ч. 4 цієї статті).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З системного аналізу положень Законів України «Про основи соціального захисту бездомних та безпритульних дітей», «Про охорону дитинства», статті 177 СК України та норм Житлового Кодексу вбачається, що першочергова увага приділяється захисту інтересів дітей, законодавчо забезпечується здійснення контролю за збереженням їх житлових та майнових прав на етапі вчинення правочинів з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти, шляхом надання органам опіки та піклування згоди на чинення зазначених правочинів.

Відповідно до п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, повязаної із захистом прав дитини», дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м.. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та зясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Відповідно до ч. 7 ст 177 Сімейного кодексу України Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюванюваних законом інтересів дитини.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що під час надання відповіді, відповідачем було зясовано, що малолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_5, у дитини відсутнє будь-яке інше майно на праві власності, тобто дитина іншим житлом не забезпечена, протилежного позивач суду не довів, усіх необхідних документів передбачених п. 66 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини відповідачу надано не було, а тому така відмова є законною, а підстав для зобовязання відповідача надати дозвіл на реалізацію квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 судом не встановлено.

А тому в задоволення позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 81, 141, 258-273 ЦПК України, суд -

ухвалив :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 комітету Хмельницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_6, Другий відділ Державної виконавчої служби міста Хмельницького, Служба у справах дітей про визнання незаконним рішення та зобовязання вчинити дії, відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції- Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Повний текс рішення виготовлено 23.03.2018 р.