Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/128/18

Номер провадження: 2/511/236/18

20 березня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О. В.,

секретаря судового засідання Кирилової І.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про тлумачення заповіту,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить витлумачити зміст заповіту від 11.07.1991 року складений та посвідчений секретарем Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Н.І.Пикуз, зареєстрований в реєстрі за №76 зазначивши про те, що ОСОБА_3, яка мешкала в АДРЕСА_1 на випадок своєї смерті заповіла йому все своє майно, де б воно не знаходилось та в чому б не виражалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що після свого народження в с.Мигаї Великомихайлівського району Одеської області його батьками були: батько - ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_5, через два дні після його народження, знаходячись в В.Михайлівській ЦРЛ після пологів, його мати, ОСОБА_5, його батько ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_14. Майже з народження ОСОБА_3 вигодовувала його, як сина і називала своїм сином, та він називав її матір'ю, а так як своїх дітей вона не народжувала, то він був в неї єдиним утриманцем, з-за чого при складанні і посвідченні заповіту його анкетні дані були зазначені (російською мовою) «сыну ОСОБА_8». Іншим способом ніж у судовому порядку позивач не може розтлумачити заповіт. Просив суд його позовні вимоги задовольнити.

Відповідач представник Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області до суду не з'явився, але надав заяву, в якій просить розглянути справу відповідно до вимог чинного законодавства та за їх відсутності. Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечували. (а.с.20)

Дослідивши докази, що є у справі, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між ними тлумачення здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України, відповідно до якої на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту заповіту.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України при тлумаченні заповіту до уваги беруться однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте значення термінів.

У випадку неясності буквального змісту заповіту як взагалі, так і в будь-якій окремій його частині він встановлюється шляхом співставлення з іншими положеннями та змістом заповідального розпорядження в цілому.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 82 роки померла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим ІНФОРМАЦІЯ_5 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області, актовий запис №412.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та господарчих споруд, які розташовані по АДРЕСА_1 Роздільнянського району Одеської області, що належали спадкодавцю на підставі Топового договору про купівлю - продаж житлового будинку від 26.04.1989 року та земельної ділянки площею 0,1525 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_1 Роздільнянського району Одеської області, що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4 від 01.04.2015 року.

Згідно ст. 1216 ЦК України (2004 р), спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ст.1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

За життя, а саме 11.07.1991 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, та зареєстрований в реєстрі за №76, яким на випадок своєї смерті заповіла позивачу, ОСОБА_1 все своє майно та майнові права, які їй будуть належати на день смерті.

Відповідно до статті 1268 ЦК України «Прийняття спадщини. 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її».

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини постійно не проживав зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Крім того згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У встановленому порядку з метою прийняття спадщини ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Розділнянського районного нотаріального округу А.Й. Іванової з заявою про прийняття спадщини, відповідно до якої після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, заведено спадкову справу №71/2017.

При оформленні правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріусом було встановлено, що 11.07.1991 року при складенні заповіту ОСОБА_3, посвідченого секретарем Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №76, спадкоємцем зазначила «сыну ОСОБА_8»(російською мовою), в той час, коли позивач не був її сином, його не було нею всиновлено у встановленому порядку.

У зв'язку з виявленою невідповідністю відповідно до листа №555/0214 від 26.12.2017 року приватним нотаріусом Івановою А.Й. позивачу було відмовлено в видачі правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

З пояснень позивача судом було встановлено, що, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, народився в с.Мигаї Великомихайлівського району Одеської області та його батьками були: батько - ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, виданим 19.02.1972 року Мигаївською сільською радою Роздільнянського району. Одеської області, актовий запис №3.

09.02.1972 року, через два дні після його народження, знаходячись в В.Михайлівській ЦРЛ після пологів, його мати, ОСОБА_5, 1941 року народження, померла, що підтверджується .свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6. виданим 04.01.2018 року виконавчим комітетом Мигаївської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис №5 від 09.02.1972 року.

27.12.1972 року його батько ОСОБА_4 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області зареєстрував шлюб з ОСОБА_3, про що зроблено актовий запис №21, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя 1 від 04.01.2018 року.

Тобто майже з народження ОСОБА_3 вигодовувала позивача, як сина і називала своїм сином, а він з народження називав її матір'ю, а так як своїх дітей вона не народжувала, то він був в неї єдиним утриманцем, з-за чого при складанні і посвідченні заповіту його анкетні дані були зазначені «сыну ОСОБА_8»(російською мовою).

Спадкоємством визнається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої особи - спадкоємцю у порядку передбаченому законодавством. Спадкоємець може прийняти спадщину за заповітом або за законом. У випадку, коли спадкодавець склав заповіт, - до спадщини закликаються спадкоємці за заповітом.

Відповідно до абз. 1 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику розгляду судами справ про спадкування", часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

У статті 67 Закону України „ Про нотаріат" від 2 вересня 1993 року № 3425-12 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1256 Цивільного кодексу України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 213 Цивільного кодексу України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити тішення про тлумачення : місту правочину.

Тлумачення заповіту являє собою інтелектуально-розумовий процес, спрямований на з'ясування змісту заповіту як одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача.

Слід зауважити, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати суть волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може приймати на себе права власника щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті (оголошення померлим). Тому суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту. Останнє має наслідком спотворення волі заповідача.

Отже, 11.07.1991 року при посвідченні заповіту секретарем Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Н.І.Пикуз було допущено описку, так як заповідач бажала заповісти позивачу ОСОБА_1 все своє майно, яке буде їй належати на день смерті і зважала його своїм сином, хоча юридично цей факт оформлений не був, а секретар сільської ради не знаючи, що його мати померла після пологів в лікарні, а спадкодавець ОСОБА_3 одружилась з його батьком і хоча вигодувала його з дитинства не була його біологічною матір'ю, в заповіті помилково зазначила родинний зв'язок.

Крім вищезазначеного ОСОБА_1 з 24.05.1992 року зареєстрований та постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 с.Кучурган Роздільнянського району Одеської області за місцем проживання та реєстрації спадкодавця ОСОБА_3 і в її будинку, що говорить про достовірність вищевикладених обставин.

Батько ОСОБА_4.(чоловік спадкодавця) помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_7, виданим 13.08.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №55.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_10 в якості свідка, суду пояснила, що являється сусідкою позивача ОСОБА_1, проживає по сусідству з ним вже 43 роки. Знає, що позивач постійно проживав з самого народження з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Проте, що він їм не є рідним сином не знала, оскільки покійна ОСОБА_3 завжди казала, що все майно заповість сину ОСОБА_11, якого взяли з пологового будинку.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_12 в якості свідка суду пояснила, що ОСОБА_1 вважає своїм племінником. ЇЇ сестра ОСОБА_3 взяла хлопчика(ОСОБА_13) з пологового будинку, так як його мати померла при пологах. ОСОБА_14 не оформила цей факт юридично їй невідомо. Олександр завжди був поряд з нею, називав її своєю мамою, хоронив її. Проте, що ОСОБА_14 бажала скласти заповіт на ОСОБА_13, вона знала, тому що сестра говорила, що все заповість сину, хоча він їй був нерідний та не всиновлений. Однак це була її воля.

З огляду в судовому засіданні спадкової справи № 71/2017 після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року вбачається, що позивач з заявою про прийняття спадщини звернувся своєчасно. Окрім нього з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса більш ніхто не звертався.

При складанні заповіту померла вважала, що її остання воля є зрозуміла і бажала аби після її смерті право власності на належне їй майно перейшло позивачу.

Тлумачення заповіту - це з'ясування змісту дійсного одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача.

Згідно п. 2.1 Глави 3 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус має перевірити, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства.

При тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у його зміст, адже заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав та обов'язків на випадок смерті.

У нотаріальному порядку позивач не може успадкувати спадкове майно, у зв'язку з чим звернувся до суду із позовною заявою про тлумачення заповіту.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову та прийняття рішення про тлумачення заповіту складеного ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 року, який був посвідчений секретарем Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області 11.07.1991 року та зареєстрований в реєстрі за №76, таким чином, що волевиявлення ОСОБА_3 при складенні заповіту було спрямовано на те що вона на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, за яким заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право.

За такого, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає судовому захисту в спосіб, що запропонований ним, а саме шляхом задоволення позовних вимог про тлумачення заповіту.

Керуючись ст. 258, 259, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про тлумачення заповіту - задовольнити.

Тлумачити зміст заповіту від 11.07.1991 року складений та посвідчений секретарем Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Пикуз Н.І., зареєстрований в реєстрі за №76, зазначивши про те, що ОСОБА_3, яка мешкала в АДРЕСА_1, на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, все своє майно, де б воно не знаходилось та в чому б не виражалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до п.п. 15.2, 15.5 Перехідних положень до Закону України № 2147-VШ від 03.10.2017р. скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що можуть бути предметом судового розгляду; апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 23.03.2018 року.

Суддя: О. В. Іванова