АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1684/18Головуючий по 1 інстанції - Смоляр О.А.
Категорія: 43 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Житлова комісія військової частини НОМЕР_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15.11.2017 року, ухваленого під головуванням судді Смоляр О.А. у залі Черкаського районного суду Черкаської області о 16 год.10 хв. 15. 11. 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування рішення житлової комісії та зобов`язання вчинити дії, - :

в с т а н о в и в :

15.11.2017 року ТОВ ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування рішення житлової комісії та зобов`язання вчинити дії.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог вказує, що 13.09.1992 року він, став на квартирний облік зі складом сім`ї 4 особи, у військовій частині НОМЕР_2 у м. Узин, Білоцерківського району Київської області. У 1995 році позивач отримав 2-кімнатну службову квартиру у м. Узин Білоцерківського району Київської області без зняття з квартирного обліку. У 2001 році у зв`язку з розформуванням військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження служби ОСОБА_1 був переведений до військової частини НОМЕР_3 с. Дубівка Черкаської області. 15.09.2005 року ОСОБА_1 здав 2-кімнатну службову квартиру у м. Узин у Білоцерківський КЕЧ, що підтверджується довідкою № 141 від 15.09.2005 року.

21.11.2006 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_3 було постановлено рішення, яким датою постановки на квартирний облік для отримання житла майора ОСОБА_1 було встановлено 13.09.1992 року згідно до вимог наказу Міністра оборони України № 577 від 06.10.2006 року.

Відповідно до наказу Начальника Генерального штабу головнокомандувача Збройних сил України від 10.03.2010 року № 52 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас.

У січні 2017 року позивач дізнався, що житлова комісія військової частини НОМЕР_3 за невідомих причин перенесла дату постановлення його на квартирний облік з 13.09.1992 року на 03.03.1995 року, виходячи з нормативної бази, що існувала на момент постановки на облік. 01.02.2017 року позивач звернувся з рапортом до житлової комісії військової частини НОМЕР_3 про заміну дати постановки ОСОБА_1 у чергу на отримання житла за рахунок Міністерства оборони України та врахувати час перебування на обліку за попереднім місцем служби.

13.02.2017 року рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_3 було відмовлено у зарахуванні позивача на квартирний облік з 13.09.1992 року та залишено дату постановки на облік 03.03.1995 року. ОСОБА_1 вважає таке рішення протиправним, і таким, що підлягає скасуванню. Тому позивач ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2017 року щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 часу перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби з 13.09.1992 року. Зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 розглянути питання щодо зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік військової частини НОМЕР_1 з урахуванням часу його перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби в іншій військовій частині з 13.09.1992 року.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15.11.2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2017 року щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 часу перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби з 1309.1992 року.

Зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 розглянути питання щодо зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік військової частини НОМЕР_1 з урахуванням часу його перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби в іншій військовій частині з 13.09.1992 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, військова частина НОМЕР_1 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі військова частина зазначає, що суд невірно застосував норми матеріального права, тому рішення суду є незаконним і не може залишатись у силі. На момент подачі позову наказ Міністерства оборони України від 06.10.2006 року № 577 втратив чинність на підставі наказу Міністра оборони України від 30.11.2011 року № 737. Відповідно до вимог п. 2 наказу Міністра Оборони України № 20 встановлено, що при переміщенні військовослужбовця по службі у інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку не раніше, ніж з дня набрання чинності цього наказу, тобто не раніше 03.03. 1995 року . Згідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання чинності та не мають зворотної дії у часі . Військова частина просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15.11.2018 року і ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

27 листопада 2018 року надійшов відзив адвоката Чорноіваненка Д.О., який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції. У відзиві вказується, що апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 є безпідставною та необґрунтованою. Доводи апеляційної скарги щодо регулювання спірних правовідносин нормативно правовим актом, який втратив чинність є хибними, оскільки рішення житлової комісії повинно прийматися відповідно до чинного законодавства станом на 13.02. 2017 року, зокрема ЖК УРСР та наказу Міністра Оборони України від 30.11. 2011 року № 737, яким затверджено інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, якою визначено порядок ведення квартирного обліку та надання військовослужбовцям житла. Також у відзиві зазначено, що право позивача не може бути обмежено відповідачем, оскільки такі дії суперечать приписам статей 6, 19,22, 37 Конституції України, статей 9, 43 ЖКУРСР, ст.. 12 закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Тому право позивача не може бути обмежено ( звужено ), оскільки істотно зменшується строк перебування на обліку до 30 місяців 21 дня з 13.09. 1992 року на 03.03. 1995 року. Отже, рішення суду є законним та обґрунтованим та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Дана справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін у суд апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, та їх представників, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення у повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позову виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, та суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік за попереднім місцем служби у військовій частині А-3628 у вересні 1992 року, оскільки суду не надано доказів, що зазначена довідка видана безпідставно чи є недійсною, і до військової частини с. Дубіївка Черкаського району Черкаської області позивача було переведено для подальшого проходження військової служби, тому згідно до вимог чинного законодавства України, датою постановки позивача на квартирний облік має бути саме вересень 1992 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає висновки суду такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів апеляційного суду не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції позивач з 02.07.2001 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника служби пожежної безпеки.

ОСОБА_1 вперше став на квартирний облік зі складом сім`ї 4 особи 13.09. 1992 року у військовій частині НОМЕР_2 у м. Узин, Білоцерківського району, Київської області, що підтверджується даними довідки № 90 від 09.07.2001 року.

У 1995 році позивач ОСОБА_1 отримав 2-кімнатну службову квартиру у м. Узин Білоцерківського району Київської області без зняття з квартирного обліку, що підтверджується даними виписки з протоколу № 10 від 17.11.1995 року.

У 2001 році у зв`язку з розформуванням військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження служби ОСОБА_1 переведено до військової частини НОМЕР_3 с. Дубівка Черкаської області. 15.09.2005 року ОСОБА_1 здав повністю 2-кімнатну службову квартиру у м. Узин у Білоцерківський КЕЧ, що підтверджується даними довідки № 141 від 15.09.2005 року.

21.11.2006 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_3 було постановлено рішення, яким датою постановки на квартирний облік для отримання житла майора ОСОБА_1 було встановлено 13.09.1992 року згідно до вимог наказу Міністра оборони України № 577 від 06.10.2006 року.

Відповідно до наказу Начальника Генерального штабу головнокомандувача Збройних сил України від 10.03.2010 року № 52 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я п «Б» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за вислугою років у Збройних силах України - 27 років.

У січні 2017 року позивач ОСОБА_1 дізнався, що житлова комісія військової частини НОМЕР_3 за невідомих причин перенесла дату постановлення його на квартирний облік з 13.09.1992 року на 03.03.1995 року, виходячи з нормативної бази, що існувала на момент постановки на облік.

01.02.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з рапортом до житлової комісії військової частини НОМЕР_3 про заміну дати постановки його в чергу на отримання житла за рахунок Міністерства оборони України, та врахувати час перебування на обліку за попереднім місцем служби.

13.02.2017 року рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_3 було відмовлено у зарахуванні ОСОБА_1 на квартирний облік з 13.09.1992 року та залишено дату постановки на облік 03.03.1995 року.

Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно абзацу першого пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом УPCP та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно абзацу четвертого пункту 24 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081 (надалі - Порядок), «датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік».

Як вбачається із пункту 26 зазначеного Порядку, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Аналогічні вимоги законодавства визначені, також у п. п. 3.5. та 3.7. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.10.2006 № 577, яка була чинною на час дії оскаржуваних правовідносин, та втратила чинність тільки з 06.02.2012 року.

Як зазначалось вище, на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_3 було постановлено рішення, яким датою постановки на квартирний облік для отримання житла майора ОСОБА_1 було встановлено 13.09.1992 року, коли були чинними Порядок та вказана вище Інструкція № 577, і саме зазначені нормативно-правові акти застосовувалися житловою комісією військової частини при розгляді питання про зарахування позивача на квартирний облік, а не наказ Міністра оборони України від 03.02.95 № 20, на який посилається відповідач, і який втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони від 06.10.2006 року № 577, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2006 року за № 1171/13045, і який набрав чинності з 10 листопада 2006 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування рішення житлової комісії та зобов`язання вчинити дії, оскільки п.2 Наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 року № 20 всупереч вимогам ст.ст. 38-44 Житлового кодексу УРСР щодо черговості надання жилих приміщень, для військовослужбовців фактично визначає не за часом взяття їх на квартирний облік, а за часом набрання чинності цим наказом.

Таке обмеження, порушує право позивача, як військовослужбовця і громадянина на житло, передбачене ст. 47 Конституції України, за умовами якої кожен має право на житло.

Доводи апеляційної скарги, наведені військовою частиною е необгрунтоваиними, не є суттєвими, спростовуються наявними в матеріалах справи допустимими, належними доказами, тому не підлягають задоволенню, оскільки та не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги військової частини, оскільки доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм дана належна оцінка судом, а особою, яка подає апеляційну скаргу висновки суду не спростовуються.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 367, 368, 374,375 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15.11.2018 року залишити без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15.11.2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування рішення житлової комісії та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Судові витрати залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

Т.Л. Фетісова