Постанова

Іменем України

11 червня 2018 року

м. Київ

справа № 189/1966/15-ц

провадження № 61-32439св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня

2016 року у складі судді Лукінової К. С. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу, в якому з урахуванням уточнень просила визнати недійсним укладений 17 червня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 договір дарування майнового паю, перевести на неї права та обов?язки покупця за договором купівлі-продажу майнового паю за вказаним договором дарування як удаваним правочином, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на майновий пай ОСОБА_8 та визнати за нею право власності на вказаний майновий пай, перевести за нею права та обов'язки покупця за укладеним 20 червня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 договором купівлі-продажу майнового паю, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на майновий пай ОСОБА_8 та визнати за нею право власності на вказаний майновий пай; перевести на неї права та обов'язки покупця за укладеним 05 липня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 договором купівлі-продажу майнового паю, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на майновий пай ОСОБА_8 та визнати за нею право власності на вказаний майновий пай; стягнути з неї на користь ОСОБА_8 10 956,00 грн у зв'язку з переведенням прав та обов'язків покупця.

Позовна заява з урахуванням уточнень мотивована тим, що 17 червня

2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір дарування майнового паю, за змістом якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_8 майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря», який належав дарувальникові на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ДП № 1932, виданого Гаврилівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області 18 березня 2010 року.

Зазначений договір дарування майнового паю від 17 червня 2011 року посвідчено приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 858.

20 червня 2011 року ОСОБА_8 на підставі вищевказаного договору дарування майнового паю від 17 червня 2011 року Гаврилівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) НОМЕР_1.

20 червня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу майнового паю, за яким ОСОБА_6 продав, а

ОСОБА_8 придбала майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря», який належав продавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії

ДП № 964, виданого Гаврилівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області від 04 жовтня 2004 року.

Зазначений договір купівлі-продажу майнового паю від 20 червня 2011 року посвідчено приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 869.

22 червня 2011 року ОСОБА_8 на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу майнового паю від 20 червня 2011 року Гаврилівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ДП № 1977.

05 липня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу майнового паю, за яким ОСОБА_5 продала, а

ОСОБА_8 придбала майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря», який належав продавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії

ДП № 1978 виданого Гаврилівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області 05 липня 2011 року.

Зазначений договір купівлі-продажу майнового паю від 05 липня 2011 року посвідчено приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 1171.

11 липня 2011 року ОСОБА_8 на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу майнового паю від 05 липня 2011 року Гаврилівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ДП № 1983.

Договір дарування майнового паю від 17 червня 2011 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, є удаваним правочином, оскільки насправді 17 червня 2011 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили не дарування, а купівлю-продаж вказаного майнового паю. Вказаний договір мав на меті ухилення від виконання частини другої статті 362 ЦК України. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є сторонніми особами. Всіма вищезазначеними договорами продавцями не було виконано частини другої статті 362 ЦК України.

Продавці ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не повідомили

ОСОБА_4 - як власника на той час 58 майнових паїв з 61 майнового паю (співвласника єдиного майнового комплексу) письмово в порушення вимог

частини другої статті 362 ЦК України про намір продати свої частки у вказаному єдиному майновому комплексі із зазначенням ціни та інших умов, на яких вони ці частки продавали.

Посилаючись на вимоги статей 203, 215, 235, 236, 362 ЦК України, ОСОБА_4 просила її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від

06 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Повернуто ОСОБА_4 суму в розмірі 10 956,00 грн сплаченого депозиту.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог, однак позивачем пропущено строк позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від

06 травня 2016 року скасовано.

В задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано недоведеністю заявлених позовних вимог.

03 жовтня 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не досліджено справу належним чином, та не в повному обсязі встановлено обставини, що мають важливе значення для вирішення справи по суті, а саме: не було досліджено законності придбання відповідачами майнових паїв (сертифікатів) та відношення тих людей, у яких були придбані відповідачами відповідні майнові сертифікати, до нерухомого майна.

Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 14 вересня

2017 року не повернув ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 10 956,00 грн, які було внесено на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від

06 травня 2016 року скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Оскаржуване рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

14 вересня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень частини другої статті 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За змістом статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається.

Встановлено, що предметом спору в даному позові є свідоцтва про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати), вирішення питань відносно яких урегульовано діючим законодавством.

Згідно статті 2 Указу Президента України від 29 січня 2001 року «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» передбачено здійснення комплексу організаційних заходів, зокрема, щодо запровадження документального посвідчення права власності на паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати); забезпечення вільного здійснення права власності на паї, зокрема передачі паїв в оренду з виплатою орендної плати в розмірі не менше одного відсотка вартості паю, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину; виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об'єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна.

Відповідно до пункту 8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, яка була чинною на час укладання договорів купівлі-продажу, кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім'ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що члени колективного сільськогосподарського підприємства ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відчужили ОСОБА_8 свої паї членів колективного сільськогосподарського підприємства за майновими сертифікатами. Ні свідоцтва про право власності на майнові паї ОСОБА_6 та ОСОБА_5, ні відповідно свідоцтва ОСОБА_8 не містять жодних відміток про належність їм на праві спільної часткової власності будь-якого конкретного майна як індивідуально визначеного об'єкта.

Свідоцтва ОСОБА_4 про право власності на майнові паї членів колективного сільськогосподарського підприємства, викуплені нею у інших осіб - членів колективного сільськогосподарського підприємства, також не містять відміток про виділ на праві спільної часткової власності будь-якого конкретного майна як індивідуально визначених об'єктів.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у зв?язку з їх недоведеністю, оскільки до виділення на зазначені майнові сертифікати у передбаченому законом порядку конкретного майна усі вони є лише співвласниками майнових паїв, а не співвласниками майна, а тому і положення статті 362 ЦК України на них не поширюються.

Доводи заявника про те, що апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 14 вересня 2017 року не повернув ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 10 956,00 грн, які було внесено на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в розумінні положень частини третьої статті 309 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.

ОСОБА_4 не позбавлена можливості звернутися до суду апеляційної інстанції з відповідною заявою для повернення грошових коштів, які були внесені нею на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

14 вересня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня

2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська