Справа № 661/2514/18
Провадження № 2/661/899/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

21 листопада 2018 року

Новокаховський міський суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Бойко М.Є.,

за участю секретаря судового засідання Ярошенко І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідачки - адвоката ОСОБА_4,

представника відповідачки за довіреністю - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нова Каховка, Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, обєднаною із зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення .

Посилаючись на те, що колишня дружина чинить йому перешкоди у користуванні житлом, просив їх усунути шляхом вселення його в квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що вона є власником квартири № 45 за адресою: м.Нова Каховка, вул. Горького, 7, в якій також зареєстрований її колишній чоловік - ОСОБА_1 У вересні 2017 року останній повідомив її про те, що він проживатиме з іншою жінкою та виїхав з квартирі, забравши всі свої речі. З цього часу він у спірному житловому приміщенні не мешкає, комунальні платежі не сплачує Шлюб між ними розірвано 20 березня 2018 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування спірною квартирою.

У відзиві на зустрічний позов ОСОБА_1 із заявленими позовними вимогами позивачки не погодився, обґрунтовуючи свою позицію тим, що у спірному житлі він не проживає з поважних причини, а саме через те, що ОСОБА_3 вигнала його, змінила замки на вхідних дверях та не пускає у квартиру, тому доводиться вимушено проживати в іншому місті. Він звертався до Новокаховського ВП ГУНП України в Херсонській області із заявою про необхідність вжиття заходів до ОСОБА_3, проте, остання повідомила працівників поліції, що не пускає його у житло, оскільки воно є її особистою власністю. Крім того, відповідач зазначив, що у квартирі протягом 15 років проживав як член сімї, власними зусиллями, разом з дружиною поліпшував житлові умови під час ремонтних робіт, встановлював техніку, придбавав предмети побуту, в зв»язку із чим вважає, що у нього є право проживати у цьому житлі та користуватися ним. До того ж вказав, що 27.03.2018 року на нього був здійснений напад, на вулиці, невідомими особами, в результаті чого він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а тому на даний час він вимушений витрачати значні кошти на лікування і не може в зв»язку із цим, а також, оскільки надає матеріальну допомогу позивачці на утримання їх дітей, орендувати для себе житло, на що також потрібні гроші.

Ухвалою судді від 05.07.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито загальне провадження у справі.

Ухвалою суду від 25.09.2018 року зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обєднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6, до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду на 05.10.2018 року.

Під час розгляду справи судом заслухані пояснення учасників справи, показання свідків, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, та встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини .

Правовими підставами для відновлення свого порушеного права позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду вказував як норми Цивільного кодексу України, зокрема ст.ст. 401,402,405 ЦК України, так і ст. ст. 150 -156 ЖК України.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з частиною першою статті 402 ЦК України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім'ї власника житла. Таким чином, суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член сім'ї.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Із змісту частини першої статті 405 ЦК України також вбачається, що необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім'ї з власником обтяженого сервітутом житла та ведення спільного господарства. Лише ці дві умови у сукупності дають право обмеженого користування житлом членам сім'ї власника.

Згідно з частинами другою статті 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР 1983 року припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що, починаючи з 2002 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу від 05.09.2001 року , на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій, починаючи з 22.05.2002 року, зареєстрований ОСОБА_1.

Шлюб між сторонами розірваний 20.03.2018 року.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він постійно проживав у спірній квартирі, але у листопаді 2017 року був змушений виселитись з неї, оскільки фактично шлюбні стосунки між ним та дружиною припинились, остання змінила на дверях замки та не пускає його в квартиру, чим порушує встановлений законом сервітут (право користування) , ч.4 ст. 156 ЖК України, а тому він, як особа, яка має речове право на чуже майно, має право на його захист, у тому числі і від власника майна (ст.396 ЦК України)

Разом з тим, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що йому відомо про те, що з 2016 року ОСОБА_1 має близькі стосунки з іншою жінкою. Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що саме поява цієї жінки стала причиною конфліктів в сім»ї ОСОБА_1, а згодом - і розірвання між ними шлюбу. Починаючи з кінця 2016- початку 2017 року, ОСОБА_1 періодично не ночував вдома, поступово забирав свої речі, а у вересні 2017 року взагалі переїхав у інше приміщення. Зокрема, і матір останнього ОСОБА_12 , допитана судом у якості свідка, підтвердила, що її син має співмешканку, з якою наразі спільно проживає в орендованій ними квартирі.

Як вбачається з рішення Новокаховського міського суду від 20.03.2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1І про розірвання шлюбу, позивачка свої вимоги обґрунтовувала в тому числі тим, що із відповідачем вони шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, а останній, в своїй письмовій адресованій суду заяві позов повністю визнав, проти викладених у ньому обставин та задоволення позовних вимог не заперечував.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 зі спірної квартири вибув добровільно, з часу вибуття спільно з її власником не проживав , спільним побутом не був пов»язаний, без будь-яких перешкод та за власним бажанням забрав свої речі та переїхав проживати у інше місце, тривалий час має співмешканку.

Обставин, про які стверджував позивач та його представник в судовому засіданні, зокрема, щодо створення перешкод у користуванні спірним приміщенням йому відповідачкою , примусового виселення з ного у листопаді 2017 року, рівно, як і факту оплати ним комунальних послуг, ОСОБА_1, всупереч вимог ч.2 ст.81 ЦПК України, суду не довів, а пояснення допитаного за його клопотанням свідка ОСОБА_9 зводяться лише до обізнаності останнього щодо наявності неприязних стосунків між сторонами у листопаді 2017 року та не доказують факту виселення позивача із спірного жилого приміщення саме у листопаді 2017 року, оскільки цей свідок суду показав, що він в цей час лише був очевидцем суперечки між подружжям ОСОБА_1 на автомобільній стоянці.

Крім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував проти того, що замки на дверях квартири відповідачкою буди змінені лише взимку 2018 року, оскільки після одного з його візитів вона виявила зникнення обручки та техпаспорту на автомобіль, які тільки згодом ним були їй повернуті, а до цього часу він мав можливість безперешкодно відвідувати квартиру.

Отже, судом не встановлено порушень відповідачкою права позивача на житло.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 забезпечений житлом в іншій квартирі, співвласником якої став в порядку приватизації (Свідоцтво про право власності від 11.03.1994 року, видане Фондом комунального майна Новокаховської міської ради на підставі розпорядження р.№569-к/2479).

На думку суду, зважаючи на вищезазначене та відповідно до положень ст.391 ЦК, позивачка як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження ним, оскільки відповідач добровільно відмовився від користування чужою власністю.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права, від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Також, при задоволенні вимог зустрічного позову суд виходить із необхідності дотримання положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що право ОСОБА_1 на користування чужим майном (квартирою № 45, в будинку № 7, по вул. Горького, в м. Нова Каховка ) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч.2 ст.406 ЦК України, оскільки він на момент звернення до суду у спірній квартирі як член сімї ОСОБА_3 не проживав, спільного господарства з ОСОБА_3 не вів, тобто, фактично, на підставі сервітуту, встановленого в силу закону, нею не користувався. Слід також зазначити, що і з позовними вимогами про визнання права користування цим житлом ОСОБА_1 до суду не звертався, а право такої вимоги як усунення перешкод у здійсненні права користування спірною квартирою має власник житла, яким позивач не є.

Отже, з у рахуванням всіх фактичних, встановлених судом обставин суд вважає зустрічний позов ОСОБА_3 таким, що підлягає задоволенню та відмовляє у задоволенні позовних вимог первісного позову ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81,82, 89, 259 263-265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення відмовити повністю.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №45, що розташована за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Горького, 7.

Повний текст рішення буде складено 30 листопада 2018 року.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського Апеляційного суду Ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair/sud2117.

Суддя М. Є. Бойко