Справа № 487/1530/17
Провадження № 2/487/148/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2018 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., за участі секретаря Ігнатьєва А.О., позивача: ОСОБА_1,представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва цивільну справу № 487/1530/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та третіх осіб приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Добринової Лариси Анатоліївни та Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію

В С Т А Н О В И В:

16.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 та третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Добринової Л.А. про визнання правочинів недійсними та витребування майна.

В позові він вказав, що на підставаі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 20.01.2017 року він є власником земельної ділянки, площею 0,0362 га та житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7,який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року Після отримання рішення суду позивач звернувся до державного реєстратора з заявою про реєстрацію прав на вищезазначене нерухоме майно, але 15.03.2017 року державний реєстратор КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» відмовив позивачу в реєстрації права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що речові права на нього вже зареєстровані за іншою особою , а саме за ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу № 114 та №115 від 28.02.2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Добриновою Л.А.

Посилаючись на те, що він є фактичним власником спірних земельної ділянки та житлового будинку , та проживає в цьому будинку, на підставі положень ст.ст.215,203,216, 388 ЦК України просив визнати недійсними договори купівлі продажу , скасувати рішення про державну реєстрацію приватного нотаріуса Добринової Л.А., витребувати з чужого незаконного володіння житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 20.03.2017 року відкрито провадження по вищезазначеній справі та в порядку забезпечення позову ухвалою від 16.03.2017 року накладено арешт на житловий будинок , загальною площею 61,5 кв.м, житловою площею 45,8

кв.м, та земельну ділянку , площею 0,0362 га , розташованих за адресою АДРЕСА_1.

07.04.2017 року позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову, а саме просив визнати недійсними договори купівлі-продажу №114 та №115 від 28.02.2017 року житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1, визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію від 28.02.2017 року, здійснених приватним нотаріусом Добриновою Л.А., а також визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію № 18837216 від 30.01.2017 року, сформованого КП ММБТІ та визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію №16197243 від 29.08.2016 року .

06.04.2017 року позивач подав до суду заяву про залучення до справи співвідповідача ОСОБА_5 , якому нібито , на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.04.2001 року (справа №2-2355/2001) належало право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташованих за адресою АДРЕСА_1,і в подальшому який продав вищезазначене нерухоме майно відповідачу по справі ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу №114 та №115 від 28.02.2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Добриновою Л.А.

Відповідно до ухвали суду від 10.04.2017 року до участі у вищезазначеній справі в якості співвідповідача заучено ОСОБА_5

Відповідно до розпорядження керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.07.2017 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв'язку із звільненням судді із посади та призначено головуючим суддею по справі суддю Павлову Ж.П.

Відповідно до ухвали суду від 11.07.2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

05.09.2017 року представник відповідача ОСОБА_4 подала до суду письмові заперечення , в яких вважала позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими , посилаючись на те,що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є добросовісними набувачами, угоди посвідчені приватним нотаріусом Добриновою Л.А. , яка перевірила та пересвідчилась у відсутності заборони на продаж спірного майна. Тому просив відмовити в задоволені позову.

26.01.2018 року третя особа приватний нотаріус Добринова Л.А. надала до суду письмові пояснення по справі. Так, в поясненнях приватний нотаріус посилалась на наступне. Вона підтвердила , що дійсно нею 28.02.2017 року було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1. Нею були витребувані документи і продавцем ОСОБА_5 вони були надані, а саме на підтвердження права власності: рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.04.2001 року про визнання за ОСОБА_5 права власності на житловий будинок та земельну ділянку , розташованих за адресою АДРЕСА_1 . Також нею було перевірено відсутність заборон та арештів на відчужуване майно. Сумніві у достовірності цих документів у неї не виникло , тому вона посвідчила вищезазначені договори купівлі-продажу.

Відповідно до ухвали суду від 26.02.2018 року по вищезазначеній цивільній справі залучено в якості співвідповідача Департамент з надання адміністративних послуг миколаївської міської ради.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили недійсними договори купівлі-продажу №114 та №115 від 28.02.2017 року житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1, визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію від 28.02.2017 року, здійснених приватним нотаріусом Добриновою Л.А., а також визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію № 18837216 від 30.01.2017 року, сформованого КП ММБТІ та визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію №16197243 від 29.08.2016 року з посиланням на положення ст.ст.215,203,216 ЦК України. А також просили стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. В своїх поясненнях вона посилалась на те,що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є добросовісними набувачами, угоди посвідчені приватним нотаріусом Добриновою Л.А. , яка перевірила та пересвідчилась у відсутності заборони на продаж спірного майна. Тому просила відмовити в задоволені позову.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також треті особи приватний нотаріус Добринова Л.А. та представник департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради в судові засідання не з'явились.Про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, у зв'язку із чим суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали цивільної справи №1/487675/17 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом , суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх

вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права та визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Стаття 6 ЦК України передбачає, що сторони вільну в укладенні договорів, які відповідають загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною пятою статті 203 ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання саме в момент вчинення

правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними судам роз'яснено, що відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Так, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Так, судом встановлено, що 28.02.2017 року між продавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Добриновою Л.А., зареєстрованого в реєстрі №114.

В цей же день, 28.02.2017 року між продавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0362 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Добриновою Л.А., зареєстрованого в реєстрі №115.

Як вказано в договорах купівлі-продажу, земельна ділянка та вищезазначений спірний житловий будинок належить продавцю ОСОБА_5 на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.04.2001 року ( справа 2-2355/2001). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, від 15.03.2017 року , 28.02.2017 року приватним нотаріусом Добриновою Л.А. зареєстровано право власності на земельну ділянку та житловий будинок , розташованих за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу від 28.02.2017 року

Відповідно до довідки, виданої головою Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.03.2018 року, справа 2-2355/2001 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності за період 2001-2002 років в Заводському районному суді не зареєстрована, до архіву суду не передавалась.

Таким чином суд дійшов висновку про доведеність обставин того, що право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку набуте ОСОБА_5 на підставі використання завідомо підробленого документу - рішення суду, і не надавало йому права їх відчужувати, а відтак спірні житловий будинок та земельна ділянка вибули із володіння попереднього власника , батька позивача ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року з його володіння поза його волею.

Проаналізувавши вищезазначені докази по справі, суд приходить до висновку про відсутність волевиявлення батька позивача, ОСОБА_7 на відчуження спірного нерухомого майна. Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки підлягають задоволенню.

За ОСОБА_1 рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 20.01.2017 року визнано право власності на вищезазначене спірне майно . 15.03.2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_1 у реєстрації права власності відмовлено. Але , оскільки позивачу відмовлено в реєстрації права власності на спірне майно, так як воно зареєстровано вже за іншою особою (ОСОБА_4.), то суд вважає, що позивач є заінтересованою особою за вказаним позовом і може звертатись до суду із такими позовними вимогами.

Доводи представника відповідача та третьої особи приватного нотаріуса Добринової Л.А. відносно того, що приватним нотаріусом перевірялась наявність вищезазначеного спірного рішення суду від 27.04.2001 року спростовуються наступним. Так, відповідно до довідки керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва Ніколаєвої Н.В. запит від 22.02.2017 за №30/01-16 від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Добринової Л.А. щодо надання інформації по справі 2-2355/2001 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності до канцелярії Заводського районного суду м.Миколаєва не надходив і письмова відповідь, вихідний №2607 від 24.02.2017 року на вищезазначений запит за підписом голови Заводського районного суду м.Миколаєва не надавалась та в автоматизованій системі документообігу суду КП Д-3 не зареєстрована.

Що стосується позовних вимог позивача відносно визнання незаконними та скасування рішень та записів про державну реєстрацію нерухомого майна , то суд приходить до наступного.

Зі змісту ст. ст. 4, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слідує, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітут); тощо.

Відповідно до положення ст.27 вищезазначеного Закону одними із підстав для державної реєстрації права власності та інших речових

прав, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; а також рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

Оскільки запис про державну реєстрацію на нерухоме майно від 29.08.2016 року , а також запис від 30.01.2017 року вчинений на підставі підробленого рішення суду, а рішення про державну реєстрацію приватним нотаріусом Добриновою Л.А. здійснені на підставі договорів купівлі продажу від 28.02.2017 року, які визнані судом не дійсними, то ці записи та рішення про державну реєстрацію суд визнає незаконними та такими , що підлягають скасуванню.

За такого, позовні вимоги ОСОБА_1 відносно визнання незаконними та скасування рішень та записів про державну реєстрацію нерухомого майна також є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та третіх осіб приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Добринової Лариси Анатоліївни та Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу , укладений 28.02.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 житлового будинку , загальною площею 61,5 кв.м, житловою площею 45,8 кв.м, реєстраційний номер об'єкту нерухомості №101, розташований за адресою АДРЕСА_1., посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу , зареєстрованого в реєстрі за №114.

Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію №34074824 від 28.02.2017 року житлового будинку , розташованого за адресою АДРЕСА_1., здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Добриновою Ларисою Анатоліївною.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 28.02.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 28.02.2017 року земельної ділянки , кадастровий номер НОМЕР_3,, загальною площею 0,0362 га, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №101, розташованої за адресою АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу , зареєстрованого в реєстрі за №115.

Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію №34075373 від 28.02.2017 року земельної ділянки , загальною площею 0,0362 га, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №101, розташованої за адресою АДРЕСА_1 здійсненої державним реєстратором приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Добриновою Ларисою Анатоліївною,.

Визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію №18837216 від 30.01.2017 року речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5.

Визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію №16197243 від 29.08.2016 року на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 )ІНП НОМЕР_1) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІНПНОМЕР_4), , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 по 2100 грн. з кожного судового збору на користь ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_2), який проживає за адресою АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя : Павлова Ж.П.