Дата документу 28.11.2018 Справа № 331/8230/15
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №331/8230/15 Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/1131/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, третя особа- Виконавча дирекція Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про поновлення на роботі, стягнення виплат, та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_4, третя особа - Виконавча дирекція Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про поновлення на роботі, стягнення виплат та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона на підставі безстрокового трудового договору працювала у ФОП ОСОБА_4 на посаді бухгалтера. У вересні 2014 вона проінформувала роботодавця про те, що через виявлене у неї онкологічне захворювання повинна пройти курс лікування, про що 05листопада 2014 року вона письмово повідомила відповідача.

З 20 жовтня 2014 року вона перебувала на лікарняному. Останній листок непрацездатності був їй виданий з 08 червня 2015 року по 07серпня 2015 року.

09 лютого 2015 року вона надала відповідачу листки непрацездатності з 20 жовтня 2014 року по 11лютого 2015 року для нарахування виплати. Проте, відповідач відмовилась виплатити їй допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, пославшись на те, що вона повинна сплатити замість роботодавця суму внесків на соціальне страхування. З тієї самої причини відповідач відмовився оплачувати їй листки непрацездатності з 25лютого 2015 року по 07серпня 2015 року.

Вважає, що вказані дії відповідача порушують її права на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності, яка з 20 жовтня 2014 року по 07 серпня 2015 року складає 12 955,50 грн.

Крім того, зазначила, що 25 березня 2015 року вона отримала наказ від 17березня 2015 року про її звільнення на підставі п.5 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, вказаний наказ незаконним, оскільки в період з 20 жовтня 2014 року по 17 березня 2015 року вона була відсутня на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності менше ніж 4 місяці підряд.

Оскільки її звільнено було незаконним, вважає, що відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 серпня 2015 року по 31 жовтня 2015 року в сумі 3754,54 грн. та 12 955,50 грн. моральної шкоди.

Щодо поновлення строку звернення до суду, зазначила, що з часу отримання наказу про звільнення до серпня 2015 року вона знаходилася на лікарняному, а після нього продовжувала курс лікування, через що мала поважні причини пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене просила суд взнати поважними причини пропуску строку на звернення з позовом та поновити пропущений строк на звернення до суду; взнати протиправним та скасувати наказ №03/17 від 17.03.2015 року про звільнення її з посади головного бухгалтера, поновити її на посаді бухгалтера, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 3754,54 грн., допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 12 955,50 грн. та моральну шкоду в розмірі 12 955,50 грн., а також судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано поважними причини пропуску ОСОБА_3 строку звернення до суду з позовом до ФОП ОСОБА_4 та поновлено пропущений строк .

Визнано протиправним та скасовано наказ ФОП ОСОБА_4 № 03/17 від 17 березня 2015 року про звільнення з посади бухгалтера ОСОБА_3 з 17.03.2015 року згідно п.5 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді бухгалтера у ФОП ОСОБА_4

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3754, 54 грн., невиплачену допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 337,38 грн., моральну шкоду в сумі 3 000 грн. та судовий збір 487,20 грн. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1461,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 невиплачену допомогу по тимчасовій непрацездатності у сумі 12955,50 грн. та моральну шкоду в сумі 12 955,50 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Як зазначено в апеляційній скарзі, відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, суд не врахував, що позивач надала відповідачу листки непрацездатності за період з 20 жовтня 2014 року по 11 лютого 2015 року та з 28 лютого по 07 серпня 2015 року. Отже, через перерву у лікарняному, з 28 лютого 2015 року розпочався новий п'ятиденний строк, за який відповідач повинна була сплатити допомогу позивачу за рахунок власних коштів, а тому суд відповідно до статті 22 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV), повинен був стягнути цю допомогу на користь позивача з відповідача. Скаржник вказувала, що між Фондом та позивачем відсутні будь-які правовідносини з приводу оплати допомоги: Фонд не приймає листки непрацездатності від застрахованих осіб та не виплачує допомогу безпосередньо застрахованій особі. Отже, суд зазначені положення Закону № 1105-XIV до спірних правовідносин не застосував, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення допомоги з тимчасової непрацездатності скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, визнання протиправним та скасувати наказу від 17 березня 2015 року про звільнення з посади бухгалтера, поновлення на посаді бухгалтера, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишено без змін.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони не з'явилися. 26 листопада 2018 року від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. В заяві позивач зазначила, що після набрання рішенням суду законної сили вона отримала допомогу з тимчасової втрати працездатності у сумі 12 955, 50 грн., яка була предметом спору у цій справі.

ФОП ОСОБА_4 направила суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи для надання їй можливості викласти свої письмові заперечення проти апеляційної скарги.

Колегія суддів визнала причини неявки відповідача і її представника у судове засідання неповажними, а клопотання таким, що не підлягає задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи, апеляційна скарга на судове рішення була подана позивачем ще у квітні 2016 року, касаційна скарга - у липні 2016 року, отже відповідач мала достатньо часу для надання своїх письмових заперечень проти апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення допомоги з тимчасової непрацездатності в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення - скасуванню із закриттям провадження у справі з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 на підставі трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, від 20 листопада 2012 року, який зареєстровано в Південному районному Центрі зайнятості 20 листопада 2012 року працювала у ФОП ОСОБА_4 на посаді бухгалтера.

З 20 жовтня 2014 року ОСОБА_3 була тимчасово непрацездатною, що підтверджується листками непрацездатності.

Суд встановив також, що про тимчасову втрату непрацездатності ОСОБА_3 повідомила роботодавця заявою, яка була прийнята останнім 05 листопада 2014 року.

Відповідно до листків тимчасової непрацездатності, ОСОБА_3 була звільнена від роботи з 20 жовтня по 03 листопада 2014 року, з 04 листопада по 09 листопада 2014 року, з 10 листопада по 18 листопада 2014 року, з 19 листопада по 01 грудня 2014 року, з 02 грудня по 09 грудня 2014 року, з 10 грудня по 22 грудня 2014 року, 23 грудня по 30 грудня 2014 року, з 31 грудня 2014 року по 12 січня 2015 року, з 13 січня по 27 січня 2015 року, з 28 січня по 03 лютого 2015 року, з 04 лютого по 06 лютого 2015 року. Листок непрацездатності з 09 лютого 2015 року закрито записом про встановлення ОСОБА_3 12 лютого 2015 року ІІІ групи інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що з 25 лютого 2015 року по 27 лютого 2015 року ОСОБА_3 відкрито листок тимчасової непрацездатності, який закрито записом «продовжує хворіти». Відповідно до наступних листків тимчасової непрацездатності ОСОБА_3 була звільнена від роботи з 28 лютого по 17 березня 2015 року, з 18 березня по 20 березня 2015 року, з 21 березня по 20 квітня 2015 року, з 21 квітня по 27 квітня 2015 року, з 28 квітня по 26 травня 2015 року, з 27 травня по 07 червня 2015 року, вказані листки непрацездатності були закриті записами «продовжує хворіти». Листок непрацездатності з 08 червня по 07 серпня 2015 року закрито записом «приступити до роботи восьмого серпня».

Наказом № 03/17 від 17 березня 2015 року ФОП ОСОБА_4 звільнено ОСОБА_3 з посади бухгалтера з 17 березня 2015 року на підставі пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві.

Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» N 1105-XIV в редакції, які діяла на час спірних правовідносин, передбачено, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомоги по вагітності та пологах, які надаються за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України).

Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).

Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, яке затверджується правлінням Фонду.

Фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви.

У разі якщо сума отриманих страхувальником від Фонду страхових коштів перевищує фактичні витрати на надання матеріального забезпечення, невикористані страхові кошти повертаються до робочого органу Фонду, що здійснив фінансування, протягом трьох робочих днів.

Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону (ст. 34 Закону N 1105-XIV) .

Зважаючи на те, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи , висновок суду першої інстанції про те, що позивачкою обрано неправильний спосіб порушеного права, не ґрунтується на законі.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, на час повторного апеляційного перегляду справи станом на 28 листопада 2018 року спірна сума соціальної допомоги була виплачена позивачці, тобто фактично спір між сторонами відсутній, а отже відсутній і предмет спору.

За положенням ст. 255 ч.1 п.2 суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково із закриттям провадження у справі у суді апеляційної інстанції є, у тому числі, відсутність предмету спору (ст.377 ч.1 ЦПК України).

Встановивши, що на теперішній час між сторонами відсутній спір з приводу стягнення з відповідача допомоги з тимчасової непрацездатності, оскільки належні працівникові суми вже виплачені, апеляційний суд дійшов висновку про те, що в зазначеній частині рішення суду першої інстанції на підставі ст.377 ч.1, 255 ч.1п.2 ЦПК України підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст.255 ч.1 п.2, 367, 374, 377 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2016 року у цій справі в частині вирішення позовних вимог про стягнення допомоги з тимчасової непрацездатності скасувати, провадження в цій частині закрити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови підписано 29 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді: