Справа № 128/346/17
Провадження № 22-ц/772/449/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 рокуСправа № 128/346/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., позивача ОСОБА_3, його представника адвоката ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнка О.Б., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 листопада 2014 року померла його мати ОСОБА_7. Після її смерті відкрилася спадщина

Маючи намір поділити між ним та його братом ОСОБА_5 спадкове майно, а саме брату залишити будинок, що належав матері, прийнявши у спадок земельну ділянку, що ввійшла у спадкове майно, ОСОБА_3 звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори через сільську раду, де проживає, заяву про відмову від прийняття спадщини за законом.

При цьому повністю відмовитися від спадщини позивач не хотів.

Вважаючи, що йому не було належним чином роз'яснено наслідки відмови від прийняття спадщини, при цьому він є юридично необізнаним, позивач просив суд визнати його відмову від прийняття спадщини після смерті померлої 21 листопада 2014 року ОСОБА_7, яка викладена у заяві, що надійшла до Вінницької районної державної нотаріальної контори 20 лютого 2015 року за вх.№216/02-14 недійсною.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, так як позивачу слід було оскаржувати вищезазначену постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги що визнання недійсною відмови від спадщини є окремим способом захисту порушеного права, суд проігнорував доводи позивача відносно того, що відмова у прийняття всієї спадщини була подана ним помилково, натомість він мав намір відмовитись лише від її частини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року, дійшла до висновку, що апеляційна підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 21 листопада 2014 року померла ОСОБА_7 в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, яка була матірю позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_5М.(а.с.7).

За життя ОСОБА_7 08 червня 2006 року склала заповіти, якими на випадок, своєї смерті зробила заповітне розпорядження, а саме: належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області по вул. Терешковій, 21, заповіла ОСОБА_6 , належну їй на підставі Державного акту на право власності земельну ділянку (пай), площею 1,38 га, розташовану на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області заповіла ОСОБА_3 (а.с. 30, 40).

10 грудня 2007 року померла склала новий заповіт, яким повторно на випадок своєї смерті, заповіла земельну ділянку ( пай), яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області площею 1,38 га ОСОБА_3 (а.с.8).

Таким чином,ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_7, а ОСОБА_5, як особа, яка на день смерті ОСОБА_7 мала право на обовязкову частку у спадковому майні, оскільки був непрацездатною особою, є спадкоємцем за законом.

Маючи намір оформити спадкові права ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

Натомість ОСОБА_3 27 січня 2015 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття обов'язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_7 (а.с. 28).

Згодом, 13 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом від 10 грудня 2007 року після смерті ОСОБА_7 (а.с. 28).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 лютого 2017 року державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_8, було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, площею 1,3 8 га, яка належала його матері - ОСОБА_7, померлій 21 листопада 2014 року, яка обґрунтована тим, що ОСОБА_3 претендує на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом вищевказану земельну частку (пай), але від нього 20 лютого 2015 року за вх.№216/02-14 до нотаріуса надійшла заява про відмову від прийняття спадщини.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, так як позивачу слід було оскаржувати вищезазначену постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Суд не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що заява про відмову від прийняття спадщини була подана ним під впливом помилки, а саме неусвідомлення наслідків скоєння ним цих дій, так як він мав намір відмовитися від прийняття у спадщину будинку, що належив його матері, натомість прийняти у спадок земельну ділянку.

Частиною 1 ст. 1273 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Зважаючи на викладене, визнання недійсною відмови від прийняття спадщини вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, відтак рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», розяснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

За змістом викладеного особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі, тощо.

Отже, в даному випадку слід визначити причини подання такої заяви позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є людиною похилого віку.

Відмовившись від прийняття обов'язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_3 користується земельною ділянкою, яка належала померлій, про що свідчить сплата ним земельного податку в 2015 та 2016 роках за земельну частку (пай), що підтверджується довідкою Вінницько-Хутірської сільської ради від 01 лютого 2017 року №548 (а.с. 10).

13 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом від 10 грудня 2007 року після смерті ОСОБА_7 (а.с. 28)

Зі слів позивача він мав переконання, що відмовляється від прийняття не усієї спадщини, а лише від прийняття у спадщину будинку, натомість мав намір прийняти у спадщину земельну ділянку.

Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_3 при поданні заяви про відмову від обов'язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_7 припустився помилки.

За таких обставин мають місце підстави передбачені частиною першою статті 229 ЦК України для визнання відмови ОСОБА_3 від прийняття спадщини після смерті померлої 21 листопада 2014 року матері ОСОБА_7, яка викладена у заяві, яка надійшла до Вінницької державної нотаріальної контори 20 лютого 2015 року недійсною.

Поряд з цим, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 було включено заперечення на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року про відмову в прийнятті визнання позову, однак, враховуючи, що відсутні підстави для задоволення позову, вони на увагу не заслуговують.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини задовольнити.

Визнати відмову ОСОБА_3 від прийняття спадщини після смерті померлої 21 листопада 2014 року матері ОСОБА_7, яка викладена у заяві, яка надійшла до Вінницької державної нотаріальної контори 20 лютого 2015 року недійсною.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2018 року.

Суддя-доповідач: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: ОСОБА_2