Справа № 436/4610/12
Провадження № 6/206/44/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2018 м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Маштака К.С. розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі № 436/4610/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з заявою про видачу дубліката виконавчого листа. В обґрунтування заяви остання посилалась, що втратила виконавчий лист, виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська, виданий на виконання заочного рішення суду від 06.07.2012 у цивільній справі № 436/4610/12 про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини. Також, заявник зазначила, що виконавчий лист до державної виконавчої служби вона не подавала, оскільки відповідач з дня ухвалення рішення і до 2017 року рішення суду виконував у добровільному порядку.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних Положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу, може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виходячи з викладеного судом було встановлено, що заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2012 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, 2004 року народження, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця. Стягнення проводиться з 18.06.2012 до повноліття дитини. Як вбачається із матеріалів справи 15.08.2012 позивач отримала копію заочного рішення та виконавчого листа.

Відповідно до довідки Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 188 від 17.05.2018 виконавчий лист № 436/4610/12 на виконанні у відділі виконавчої служби не перебуває.

Вирішуючи дане питання, суд виходить з наступного.

Так, ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 2016 року, передбачено, що виконавчі документи про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, втрати годувальника тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Вказане положення, також, міститься у ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент ухвалення заочного рішення. Враховуючи викладене, заявник (стягувач) звернулась у строк до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Крім вищевикладеного суд, також, вирішуючи питання порушене поданою заявою враховує, що рішення суду має виконуватись боржником до 2022 (до повноліття дитини), відомості про місце знаходження виконавчого листа встановити неможливо, заявник посилається на його втрату. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 (ратифікована Україною 27.02.91, дата набуття чинності для України 27.09.91) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Крім того, ст. 1291 Конституції України передбачає, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. У постанові Пленуму ВСУ від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини. Так, рішенням від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Джорж Естіма проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року). Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53). Отже, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов'язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Перевіривши та з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви, оскільки доводи заявника (стягувача) знайшли своє підтвердження у наданих заявником документах, а відтак заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 22 ЗУ "Про виконавче провадження" у відповідних редакціях, ст. ст. 183, 260-261, 263, п. 17.4 Перехідних Положень ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ

Заяву про видачу дубліката виконавчого листа задовольнити повністю.

Видати дублікат виконавчого листа у цивільній справі № 436/4610/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.С. Маштак