30.05.2018 Єдиний унікальний номер 205/6006/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 рокум. ДніпроСправа № 205/6006/15-ц
2/205/220/18

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Сахончик Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 14.08.2015р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив стягнути з останньої на свою користь вартість спричинених збитків у розмірі 17 406,65 грн., що утворились в наслідок протиправних дій ОСОБА_2 (а.с.2-4).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2016р. прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за спожиту електроенергію (а.с.49).

03.10.2016р. ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» звернулось до суду з уточненою позовної заявою, у якій, зокрема, було замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 на належного ОСОБА_1 (а.с.53-55).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2017р. залишено без розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми за спожиту електроенергію (а.с.104).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2018р. вказану цивільну справу прийнято до провадженні судді Басової Н.В. (а.с.123).

Уточнена позовна заява мотивована тим, що під час проведення представниками позивача технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок за адресою: м. Дніпро, пров. Лютневий, 18, що проводилась 09.11.2013р., виявлено самовільне підключення після відключення поза приладом обліку шляхом підключення фази з дооблікового проводу і нуля, електроенергія споживається, але приладом обліку не враховується.

Представник позивача надано суду заяву, у якій він позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач та його представник надали суду заяву, у якій позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення відповідача та його представника обґрунтовані тим, що відповідач не є власником квартири, в якій проводилась перевірка, в ній не проживає, а відтак є неналежним відповідачем у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Згідно з ст.3 Закону України Про електроенергетику відносини, повязані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Взаємовідносини між громадянами (фізичними особами споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 26.07.1999 р. за № 1357 (далі Правила).

Під час проведення представниками позивача технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок за адресою: м. Дніпро, пров. Лютневий, 18, що проводилась 09.11.2013р., працівниками позивача виявлено самовільне підключення після відключення поза приладом обліку шляхом підключення фази з дооблікового проводу і нуля, електроенергія споживається, але приладом обліку не враховується.

Відповідно до п.42 Правил споживач електричної енергії зобов'язаний, зокрема, дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно з п.53 Правил у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження.

Керуючись п.53 Правил представники позивача в присутності ОСОБА_1 09.11.2013р., склали акт Н № Д 014875 про вищевказане порушення (а.с.8), в якому відповідач власноручно розписався, будь-яких заперечень, щодо факту самовільного підключення не зазначив.

Таким чином, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що він не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, як на підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки така обставина спростовується вказаним актом, а також наданою суду заявою матері відповідача, в якій зазначено, що відповідач проживає у належному їй домоволодінні та не сплачує комунальні послуги.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд не бере до уваги довідку № 559 від 15.08.2017р., наданою головою квартального комітету № 34, в якій зазначено , що ОСОБА_1 проживав без реєстрації до 2013 року за адресою м. Дніпро, вул. Дунайська, 28, оскільки сама по собі така довідка не може бути достатнім та допустимим доказом того, що відповідач не користувався послугами електропостачання за адресою м. Дніпро, пров. Лютневий, 18.

Згідно з ч.1 ст.90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Окрім того, суд також не бере до уваги письмові свідчення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки вони надані суду не в судовому засіданні, заяв чи клопотань від відповідача про виклик свідків у судове засідання до суду не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

За таких обставин суд також не бере до уваги посилання відповідача на те, що між ним та позивачем не укладався договір щодо користування електричною енергією, як на підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки відсутність договору з позивачем не позбавляє відповідача обовязків, повязаних з отриманням послуг з електропостачання, тобто як споживача таких послуг.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016р. №6-2951цс15.

28.11.2013р. відбулось засідання комісії з розгляду акта про порушення Н № Д 014875 від 09.11.2013р., якою встановлено правомірність його складення та відповідно до п.3.5 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ 04.05.2006р. № 562 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.07.2006р. № 782/12656 (надалі Методика), проведено розрахунок вартості електроенергії, не облікованої внаслідок порушення Правил, за період з 27.01.2012р. по 09.11.2013р. на суму 17 406,65 грн. (а.с.5).

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що відповідачем завдані збитки позивачу, які на день розгляду справи не відшкодовані, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.526, 1166 ЦК України, ст.27 Закону України «Про електроенергетику», п.п.42, 53 Правил користування електричною енергією для населення, затверджені постановою Кабінету міністрів України від 26.07.1999 року №1357, ст.526, 1166 ЦК України, ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» (49107, м. Дніпро, Запорізьке шосе, буд. 22; код 23359034) до ОСОБА_1 (49000, м. Дніпро, пров. Лютневий, буд. 18; паспорт серії СМ 571068, виданий Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 14.10.2003р.) про відшкодування збитків задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (49000, м. Дніпро, пров. Лютневий, буд. 18; паспорт серії СМ 571068, виданий Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 14.10.2003р.) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» (рахунок № 1038 в ОПЕРО філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк»; МФО 305482) 14 406,65 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста шість гривень 65 коп.) на відшкодування завданих збитків.

Стягнути з ОСОБА_1 (49000, м. Дніпро, пров. Лютневий, буд. 18; паспорт серії СМ 571068, виданий Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 14.10.2003р.) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» (р/р № 260052757 ПАТ «ПУМБ»; МФО 334851, ІПН 26) судовий збір в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

Повний текст рішення виготовлено 08.06.2018р.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

СуддяОСОБА_5