Справа № 148/494/18
Провадження №2/148/419/18
РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2018 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі: головуючого судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря Носулько К.П.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, за участю третіх осіб: Відділу у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та державного нотаріуса Четвертої кременчуцької нотаріальної контори Полтавської області - ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду звернувся ОСОБА_1 до Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, за участю третіх осіб: Відділу у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та державного нотаріуса Четвертої кременчуцької нотаріальної контори Полтавської області - ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Кременчуці Полтавської області померла його баба ОСОБА_3, яка на момент смерті проживала разом з ним та його матір'ю ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії НОМЕР_2, виданого Тульчинською райдержадміністрацією 10.06.1997, на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації від 17.03.1997 за № 73-р та майнового паю, визначеного в розмірі 868 грн., який перебуває в СТОВ «Авангард» АДРЕСА_2

Згідно Заповіту від 29.01.1987, посвідченого секретарем виконкому Сільницької сільської Ради народних депутатів Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_5, і зареєстрованого в реєстрі за № 2, спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є позивач. Інших спадкоємців за заповітом або за законом першої-п'ятої черги після смерті ОСОБА_3 немає. Відповідно до Виписки, виданої Відділом у Тульчинському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 27.07.2017 № 297/418-17-0.37, сертифікат серії НОМЕР_2, зареєстровано 12.06.1997 за порядковим № НОМЕР_3 на ОСОБА_3, яка проживала у с. Сільниця Тульчинського району. Розмір земельної частки (паю) становить 1,71 в умовних кадастрових гектарах. Спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, позивач прийняв оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, 03.07.2017 ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса четвертої кременчуцької нотаріальної контори Полтавської області ОСОБА_2 для отримання свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене спадкове майно, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Авангард» с. Сільниця Тульчинського району Вінницької області, розміром 1,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) йому відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку та зареєстрованого права власності, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.10.2017 № 1479/02-31. Факт втрати даного сертифікату на земельну частку, підтверджується оголошенням в газеті "Тульчинський край" від 28.07.2017 № 30 (11570).

Зважаючи на вищевикладене, позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті баби - ОСОБА_3, а саме на земельну частку (пай) розміром 1,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в колективній власності КСП «АВАНГАРД» с. Сільниця Тульчинського району Вінницької області, яка належала померлій відповідно до Сертифікату на земельну астку (пай) серії НОМЕР_2, зареєстрованого 12.06.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_3, виданого Тульчинською районною державною адміністрацією. Судові витрати залишити за ним.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій на позовних вимогах наполягає та просить розглянути справу без його участі.

Представник позивача - ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій на позовних вимогах ОСОБА_1 наполягає, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність.

Представник відповідача - Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій сільська рада позовні вимоги визнає повністю та просить розглянути справу без участі її представника.

Представник третьої особи - державного нотаріуса Четвертої кременчуцької нотаріальної контори Полтавської бласті - ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, до суду подала заяву, у якій заперечень щодо позову немає та просить розглянути справу без її участі.

Представник третьої особи - Відділу у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у судове засіданні не з'явився, подав до суду заяву у якій при розгляді даної справи покладається на розсуд суду, просить розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випаду визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 від 20.03.2006 (а.с.5).

Згідно довідки № 197 від 24.07.2017, виданої виконкомом Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, вбачається, що після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, залишилося спадкове майно яке складається з права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії НОМЕР_2, виданого Тульчинською райдержадміністрацією 10.06.1997, на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації від 17.03.1997 за № 73-р та майнового паю, визначеного в розмірі 868 грн., який перебуває в СТОВ «Авангард» АДРЕСА_2 Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем згідно заповіту посвідченого 29.01.1987 виконкомом Сільницької сільської ради за № 02, залишився ОСОБА_1, який проживає у АДРЕСА_1 (а.с.8). Інших спадкоємців за законом чи заповітом у спадкодавця немає. (а.с.32).

Відповідно до Виписки із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видані Тульчинською районною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству «Авангар» від 27.07.2017, сертифікат серія НОМЕР_2 зареєстровано 12.06.1997 за порядкованим № НОМЕР_3 на ОСОБА_3, яка проживала у АДРЕСА_2 Розмір земельної частки (паю) становить 1,71 в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до Постанови КМУ від 12.05.2000 № 783 з урахуванням індексації (2,551) вартість земельної частки (паю) становить 15015 грн. Сертифікат видано на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації № 73-р від 17.03.1997 (а.с.9).

Позивач звернувся до кременчуцької державної нотаріальної контори, щоб оформити право на спадщину, однак постановою нотаріуса № 1479/02-31 від 19.10.2017, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) розміром 1,71 в умовних кадастрових гектарах, КСП «Авангард» с. Сільниця Тульчинський район Вінницька область після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3, через відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкову земельну частку (а.с.31).

Факт втрати сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, зареєстрованого 12.06.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_3, виданого Тульчинською районною державною адміністрацією, підтверджується копією оголошення в газеті "Тульчинський край" від 28.07.2017 № 30 (11570) (а.с.12).

Відповідно до копії спадкової справи № 171/2017, позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, померлої 17.03.2016, що підтверджується поданою ним заявою № 390 від 03.07.2017.

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За приписами ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права.

Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, ст. 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013.

Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право він не взмозі реалізувати, у зв'язку з чим дане право підлягає захисту у судовому порядку.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів.

Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41, 45 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 81, 206, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме: на земельну частку (пай) розміром 1,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в колективній власності КСП «АВАНГАРД» с. Сільниця Тульчинського району Вінницької області, яка належала померлій відповідно до Сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, зареєстрованого 12.06.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_3, виданого Тульчинською районною державною адміністрацією.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Роз'яснити, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.В.Саламаха