АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Яровенко Н.О.
№22-ц/796/4924/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року в справі за заявою ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 грудня 2014 року.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 11.12.2014 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків ухвалено рішення про стягнення з неї на користь банку заборгованості по кредитному договору в розмірі 1 167 868,70 грн. та 12 078,64 грн. третейського збору.

Зауважувала, що третейський суд ухваливши своє рішення фактично вийшов за межі своєї компетенції, так як відповідно до статті 6 Закону України «Про третейські суди», даний спір не підвідомчий третейському суду.

Про існування оскаржуваного рішення вона дізналася лише у червні 2017 року в відділі державної виконавчої служби.

Ураховуючи наведене просила суд скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 грудня 2014 року по справі № 1658/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських Банків від 11 грудня 2014 року в справі № 1658/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з ухвалою, ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду та заяву повернути заявнику.

Зазначає, що ОСОБА_3 було відомо про рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських Банків від 11 грудня 2014 року, що підтверджується матеріалами третейської справи та цивільної справи №755/7612/15-ц за заявою банка про видачу виконавчого листа.

Проте, ОСОБА_3, зловживаючи своїми правами, оскаржила рішення через 3 роки після його прийняття.

Зауважує, що суд мав керуватися ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, яким не передбачено норми про поновлення пропущеного строку для звернення з заявою про скасування рішення третейського суду та на підставі ч.7 ст.454 ЦПК України та повернути заяву ОСОБА_3

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Сторони в судове засідання не з&qu,";явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлені, що підтверджується розписками про вручення поштових відправлень ПАТ &q? п;Укрсоцбанк&q?ош; 01.06.2018 року та 4.06.2018 року, ОСОБА_4 5.06.2018 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з&quсу;явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Посилання ПАТ «Укрсоцбанк» на те, що заява підлягала поверненню на підставі ч.7 ст.454 ЦПК України, в редакції від 15.12.2017 року є необґрунтованим з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_3 подала до суду заяву про скасування рішення третейського суду у серпні 2017 року, тобто до набрання чинності редакцією Закону від 15.12.2017 року. В даній заяві ОСОБА_3 навела обставини пропуску строку на подання заяви, тобто фактично просила поновити їй строк звернення до суду.

Частинами 2,3 ст. 389-1 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час звернення до суду з заявою, заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Вирішуючи питання про відкриття провадження в справі, суд першої інстанції, дійшов висновку, що строк на подачу заяви не пропущений та постановив ухвалу від 09 жовтня 2017 року про відкриття провадження в справі.

ПАТ «Укрсоцбанк» не оскаржує ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2017 року.

Ураховуючи те, що на момент постановлення ухвали про відкриття провадження в справі, діючою була редакція 03.08.2017 року, тому посилання на те, що суд мав повернути заяву на підставі ч.7 ст.454 ЦПК України, в редакції від 15.12.2017 року є необґрунтованим.

Звертаючись до суду з заявою про скасування рішення третейського суду, ОСОБА_3 посилалася на те, що третейський суд,ухваливши рішення,фактично вийшов за межі своєї компетенції, оскільки даний спір не підвідомчий третейському суду.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції вірно виходив з її доведеності та обґрунтованості, з огляду на таке.

Статтею 389-5 ЦПК України як і статтею 458 ЦПК України, в редакції Закону від 15.12.2017 року, визначено підстави, за яких може бути скасовано рішення третейського суду, зокрема, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні вимоги зазначені і в ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейській суди».

Судом встановлено, що 09.10.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання невідновлювальої кредитної лінії №050/25-1185, за умовами якого по 08 жовтня 2009 року надано кредит 300000 грн. зі сплатою 14,5 % на споживчі потреби. (а.с.11-13)

У п.6.2. договору міститься третейське застереження.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 грудня 2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 1167863 грн., а також 12078, 64 грн. третейського збору. (а.с. 21-23)

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Окрім того, споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

ПАТ «Укрсоцбанк» не заперечує факт надання ОСОБА_3 споживчого кредиту за Договором №050/25-1398/1 від17.03.2008 року.

Отже, ОСОБА_3 є споживачем банківських послуг, спір виник щодо заборгованості за кредитом, а тому третейському суду в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» справа про стягнення заборгованості з позичальника не підвідомча.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив суд першої інстанції задовольняючи заяву про скасування рішення третейського суду відносно ОСОБА_3, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог скарги.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 червня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва