Провадження № 22-ц/783/4904/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюПублічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» в особі відділення №291/13 АБ «Укргазбанк» про повернення коштів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 червня 2017 року позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі відділення №291/13 АБ «Укргазбанк» про повернення коштів, задоволено.Стягнуто з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі відділення №291/13 АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2685 (дві тисячі шістсот вісімдесят п'ять) грн. 53 коп., яка включає: 1325,13 грн. - суму незаконно списаних з рахунку коштів за 18-19 січня 2015 року; нарахованих відсотків за увесь час зберігання коштів на рахунку: 198,77 грн. - нараховані за 2015 рік відсотки; 228,58 грн. - нараховані за 2016 рік відсотки; 87,62 грн. - нараховані відсотки за 4 місяці 2017 року; а також 845,43 грн. - суми компенсації основної суми 1325,13 грн. за рахунок індексів інфляції в Україні за 2015-2016-2017 роки.Стягнуто з публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі відділення №291/13 АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп.

Дане рішення оскаржило ПАТ «Укргазбанк».

В апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вважають, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначають, що 20 січня 2015 року на офіційному веб-сайті та на дошках оголошень, що розміщені в операційних залах відділень банку було розміщено односторонній правочин про зміни до тарифів відповідача. Дата набуття чинності цього правочину, зазначена в правочині - 20 січня 2015 року. Спірна комісія нараховувалась 21 та 22 січня 2015 року. Вказують на те, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми одностороннього правочину від 20 січня 2015 року. Крім цього, зазначають, що ухвалюючи рішення, суд прийшов до висновку про застосування тарифів, встановлених попереднім одностороннім правочином від 03.11.2014 року, що не відповідає обставинам справи.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що відповідач повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представника відповідача суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також відсутність технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про що просив представник відповідача, ризики технічної можливості участі у якому несе учасник справи, що подав відповідну заяву (ч.4 ст. 212 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки в заперечення скарги, що аналогічні її доводам, що викладені в запереченні на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст. 169, ЦПК України, ч.2 ст. 639, ст. 207, ч.2 ст. 638, ст. 610, ч. 1 ст. 1066, ч. 1, 2 ст. 1067, ст. 629, ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, ч. 1 статті 319, ч. 1 статті 321 ЦК України, ст.41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та задовольняючи позов виходив з того, що позивачка ОСОБА_3 на підставі заяви-анкети №2SS-0025111-Ф/14-LVV від 21.07.2014 року приєдналася до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У відділенні банку №291/13, що за адресою м.Львів, вул.Б.Хмельницького,5 позивачка оформила картку для отримання пенсії. Згідно п.2.3 Договору, Банк відкриває Клієнту картрахунок, номер та валюта якого вказані у підписаній Клієнтом заяві на приєднання, здійснює видачу Клієнту платіжної картки та здійснює розрахунки за операціями з використанням платіжної картки, що видані Клієнту за дебетно-кредитною схемою. В разі подання Клієнтом-пенсіонером відповідної заяви про зарахування пенсій та грошової допомоги на картрахунок, складеної та наданої на адресу відповідного підрозділу Пенсійного фонду України, Банк здійснює зарахування на картрахунок, зберігання та виплату пенсій та грошової допомоги, що надходять на користь Клієнта-пенсіонера від органів Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення (п.2.4). З Виписки за договором №2SS-0025111-Ф/14-LVV за період з 01.01.2015 року по 22.01.2015 року вбачається, що за 18 січня 2015 року та 19 січня 2015 року банком списано з карткового рахунку позивачки комісію у розмірі 30% від суми фінансової операції за зняття коштів та безготівковий розрахунок в іноземній валюті на загальну суму 1527,91 грн. Листом-відповіддю заступника директора департаменту роздрібного банкінгу ОСОБА_6 від 30.12.2015 року, ОСОБА_3 повідомлено про те, що комісію за проведену нею операцію у розмірі 30% списано у відповідності до того, що АБ «Укргазбанк» 20.01.2015 року, для врегулювання різниці курсів прийняв односторонній правочин, згідно якому була введена комісія за операціями безготівкової оплати товарів чи послуг та операції видачі готівкових грошових коштів в банківських установах та банкоматах за межами України за допомогою платіжної картки, відкритої в Національній валюті України. Вказану інформацію було розміщено на дошках оголошень, що розташовані в операційних залах відділення АБ «Укргазбанк», на офіційному веб-сайті АБ «Укргазбанк». Згідно п.4.1.7 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Банк зобов'язаний виконувати розрахункові/касові документи Клієнта відповідно до черговості, визначеної чинним законодавством України, дотримуючись строків їх виконання, встановлених чинним законодавством України. Виконувати розрахункові/касові документи Клієнта, які надійшли до Банку: в операційний час - в день їх надходження; в післяопераційний час - не пізніше наступного банківського дня. Під час розрахунків в іноземній валюті/банківських металах визначити дату валютування, виходячи із строків виконання переказу, встановлених Клієнтом, але не пізніше ніж на третій банківський день після отримання Банком відповідного платіжного доручення. На платіжних документах в іноземній валюті/банківських металах Банк проставляє дату валютування. Як встановлено матеріалами справи, банківські операції щодо зняття готівкових коштів та безготівкового розрахунку за які відповідачем списано комісію в розмірі 30% від суми трансакцій, здійснені позивачкою до 20 січня 2015 року, а відтак у банку відсутні правові підстави застосування 30% розміру комісії. Також, у відповідності до вимог п.8.3.1 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у кожному разі вчинення Банком одностороннього письмового правочину Банку, такий правочин публікується у газеті «Урядовий кур'єр» (за виключенням змін та доповнень до Тарифів) та розміщується (оголошується) на Сайті Банку за 30 календарних днів до дати, з якої застосовуватимуться зміни та доповнення до цього Договору, та набуває чинності з дати вказаної в ньому. У судовому засіданні встановлено, що відповідачем не було виконано вимог вказаного пункту договору та не розміщено інформацію про введення комісії у розмірі 30 % від суми від суми трансакцій. Покликання представника відповідача на те, що згідно п.8.3.1 Договору Банк вправі в односторонньому порядку вносити зміни та доповнення до цього Договору шляхом вчинення одностороннього письмового правочину банку не спростовує факту порушення відповідачем вказаної вище умови договору. Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений позивачкою розрахунок незаконно списаних коштів з карткового рахунку, 15% річних та суму індексу інфляції. Судом встановлено, що до 20 січня 2015 року сума комісії від фінансової операції становила 2% і 4 долари США, саме ця ставка повинна була бути застосована банком щодо фінансових операцій здійснених позивачкою 18 та 19 січня 2015 року. Відтак, обчислюючи суму коштів, яку відповідач повинен повернути позивачці, суд виходив з такого розрахунку. 18.01.2015 року позивачкою з картки знято кошти в сумі 100 євро, що становило 1915 грн. по курсу банку, з яких комісія банку згідно тарифу станом на 31.10.2014 року становить 2 % від суми коштів + 4 долари США, що = 101, 42 грн.; 43,93 євро, що становить 841,28 грн. по курсу банку, за які комісія не передбачена (безготівковий розрахунок); 19.01.2015 року позивачкою знято кошти в сумі 100 євро, що становить 1916 грн. по курсу банку, з яких комісія банку згідно тарифу станом на 31.10.2014 року становить 2 % від суми коштів + 4 долари США, що = 101,36 грн. Відтак, 101,42+101,36 = 202,78 грн. загальна сума комісії за платежі здійснені позивачкою 18 та 19 січня 2015 року. 1527,91 грн. (спірна сума комісії нарахованої банком за ставкою 30% в період 18 та 19 січня 2015 року) - 202,78 грн. (правомірна сума комісії ) = 1325,13 грн. сума коштів, яка підлягає поверненню позивачці. 15% від 1325,13 грн. за 2015 рік становить - 198,77 грн., 1325,13+198,77=1523,90 грн. 15% від 1523,90 грн. за 2016 рік становить 228,58 грн.,1523,90+228,58=1752,48 грн. 15% за період з 22.01.2017 року по 30.05.2017 року за чотири місяці становить 87,62 грн., 1752,48+87,62=1840,10 грн. Індекс інфляції: згідно з даними Міністерства фінансів України індекси інфляції (або індекси споживчих цін) в Україні за 2015, 2016 роки, та чотири місяці 2017 року становили 139%, 156,2%, та 104,9% відповідно. Тобто, сума коштів у розмірі 1325,13 грн. за вказаний період знецінилась додатково ще на 63,86% сумарно, що у грошовому еквіваленті становить 1325,13 грн. х 0,638 = 845,43 грн. За таких обставин суд вважав дії відповідача такими, що суперечать чинному законодавству, оскільки в судовому засіданні не було доведено правомірність застосування банком одностороннього правочину яким з рахунку позивача списано комісію у розмірі 30 % від суми фінансової операції за зняття коштів. З огляду на викладене суд вважав за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, частково ж навпаки обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають а тому рішення суду підлягає до часткового скасування.

Із змісту позовної заяви та заяв про збільшення (уточнення) позовних вимог (а.с. 2-4, 56-57, 109-110) усних та письмових пояснень позивачки, - вона звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ «Укргазбанк» в особі відділення №291/13 АБ «Укргазбанк», у якому просила: повернути їй кошти в сумі 1325,13 грн., які були неправомірно списані з її пенсійного карткового рахунку, разом з нарахованими за період з часу зняття коштів та неповернення до часу розгляду справи в суді (20.01.2015 року - 30.05.2017 року) процентами та інфляційними втратами за неправомірне користування її коштами у розмірах 15% річних - 514,97 грн. та сумою індексу інфляції в розмірі 845,43 грн. Загальна сума 2685,53 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначала, що 21 липня 2014 року ОСОБА_3 оформила у відділенні банку картку за НОМЕР_1 для отримання пенсії. З 13 січня по 19 січня 2015 року вона перебувала за кордоном де скористалася своєю карткою для оплати придбаних товарів. 22 січня 2015 року вона звернулася до відділення банку з проханням отримати довідку про рух коштів. Їй стало відомо про те, що банком з її пенсійного карткового рахунку було списано комісію за знаття коштів та безготівковий розрахунок в іноземній валюті на суму 1527,91 грн. При цьому, зняття вказаної суми було здійснено відповідачем 20 січня 2015 року, після повернення її в Україну. Крім того, саме 20 січня банком було введено нові тарифи. Вважає, що вказані кошти знято з картки 20 січня 2015 року неправомірно, адже карткою вона скористалася ще до цієї дати, а відтак сума комісії повинна бути меншою і обчислюватися за тарифами, які діяли до 20 січня 2015 року. Також, стверджує, що відповідачем, всупереч вимогам п.8.3 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно якого інформація про застосування змін та доповнень до договору розміщується на сайті банку за 30 календарних днів до дати набуття ними чинності, не розміщено на сайті банку інформацію про впровадження нових тарифів.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано 21.07.2014 року між сторонами було укладено договір приєднання (ст. 634 ЦК України), а саме Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Такий було укладено шляхом підписання позивачем заяви-анкети №2SS-0025111-Ф/14-LVV та фактичного погодження на обслуговування на умовах Тарифного плану «Економ». Умови договору були визначені Банком в цілому та позивач шляхом підписання заяви-анкети фактично лише визнала необхідність їх виконання (заява анкета, Договір, умови тарифного плану з 31.10.2014 року, на умовах якого діяв договір, додаткова угода від 21.07.2014 року а.с. 14-15, 64-72, 88-96, 80-83, 16, 86-87).

За умовами Договору, Банк відкриває Клієнту картрахунок, номер та валюта якого вказані у підписаній Клієнтом заяві на приєднання, здійснює видачу Клієнту платіжної картки та здійснює розрахунки за операціями з використанням платіжної картки, що видані Клієнту за дебетно-кредитною схемою. В разі подання Клієнтом-пенсіонером відповідної заяви про зарахування пенсій та грошової допомоги на картрахунок, складеної та наданої на адресу відповідного підрозділу Пенсійного фонду України, Банк здійснює зарахування на картрахунок, зберігання та виплату пенсій та грошової допомоги, що надходять на користь Клієнта-пенсіонера від органів Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення (п.п. 2.3, 2.4 Договору). Тарифами Банку з 31.01.2014 року також було передбачено стягнення плати за операції (послуги) в банківських установах за межами України, зокрема, для операцій зняття готівки, сума яких не перевищує еквівалент 200 доларів США 2% від суми операції + 4 долари США. За здійснення безготівкового розрахунку плата не передбачалася.

Крім цього, дійсно, відповідно до п. 8.3.1 Договору, до якого приєдналася позивач було передбачено, що Банк вправі в односторонньому порядку вносити зміни та доповнення до цього Договору (в тому числі Тарифів) шляхом вчинення одностороннього письмового правочину Банку, який фактично створює та/чи змінює права та обов'язки сторін договору та набуває чинності із дати вказаної в ньому.

Проте цим же пунктом було передбачено, що вчинення Банком згаданого виду правочину здійснюється, зокрема, у спосіб розміщення (оголошення) такого на Сайті Банку за 30 календарних днів до дати з якої застосовуватимуться зміни та доповнення до цього Договору та набуває чинності з дати вказаної в ньому.

З вказаного вбачається, що датою набрання чинності одностороннім правочином є дата, що настане після спливу не менш ніж 30 календарних днів з дня розміщення (оголошення) змін до договору та на сайті Банку.

У зв'язку з цим вказаний пункт Договору зобов'язує іншу сторону Договору (держателя картки, клієнта) відвідувати не раніше ніж раз на місяць сайт Банку в Інтернеті.

Крім цього, згідно змісту п. 8.3.2, передбачено, також, що у випадку незгоди із внесенням змін інша сторона може подати заяву про це Банку та, зокрема, і вирішувати питання про розірвання Договору.

Також, із матеріалів справи вбачається, що, на думку Банку, 20.01.2015 року набрав чинності односторонній правочин банку зі змін тарифів та якими за платіжні операції стягається плата у розмірі 30% від суми операції.

При цьому такі нові умови договору в порушення його умов не були розмішені на сайті банку за 30 днів до набрання ними чинності, оскільки такі були затверджені Тарифним комітетом лише 17.01.2015 року (нові тарифи Банку а.с. 73-79).

В цей період 18 та 19 січня 2015 року позивачем за кордоном було здійснено три платіжні операції, за які 20 січня 2015 року Банком за новими тарифами було знято плату у розмірі 1527,91 грн. за старими ж тарифами така становила б 202,78 грн. Розрахунок чого правильно здійснено судом першої інстанції (виписка по рахунку позивача а.с. 7-8).

Дізнавшись про вказане стягнення позивач звернулась до Банку з проханням про повернення такої неправомірно стягнутої суми з її рахунку в чому їй було відмовлено в зв'язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом.

Колегія суддів вважає, що згаданий тарифний план від 20.10.2015 року, що затверджений згаданим протоколом тарифного комітету від 17.01.2015 року не змінив умов укладеного між сторонами договору на час здійснення відповідачем згаданих операцій та слід вважати, що згадана комісія нарахована Банком в порушення умов укладеного договору та вимог закону.

Як вказувалось вище, відповідно до умов укладеного між сторонами Договору, датою набрання чинності одностороннім правочином, яким слід вважати внесення Банком змін до тарифів є дата, що настане після спливу не менш ніж 30 календарних днів з дня розміщення (оголошення) змін до договору на дошці оголошень Банку та на сайті Банку.

Зважаючи на вказане, новий Тарифний план, про який йшлося, що був затверджений протоколом тарифного комітету 17.01.2015 року міг набрати чинності не раніше 17.02.2015 року, у випадку розміщення такого на сайті Банку у день його затвердження (17.01.2015 року).

Жодних даний у матеріалах справи про те, що такий був розміщений 17.01.2015 року на сайті Банку чи позивач була повідомлена про нього у інший спосіб, - немає. Доказів цього суду не представлено, клопотань про витребування таких не заявлялось.

Більше того, навіть за умови попередження відповідача про наявність нового Тарифного плану, такий міг набрати чинності не раніше 17.02.2015 року, але аж ніяк не 20.01.2015 року про що вказує Банк як дату набрання ним чинності через зазначення у ньому такої дати. Так, зазначення такої дати слід вважати помилковою, такою, що суперечить умовам договору та не може бути датою набрання змінами до Договору чинності.

Вказане відповідає, окрім умов договору також, ст.ст. 509, 526, 626-631, 634, 638-646, 651-654, 1066-1071 ЦК України, ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Крім цього, вказані нові тарифи могли б бути застосованими до операцій, що мали б місце після набрання такими чинності, однак як вказано вище операції, до яких банк застосував нові тарифи були здійснені навіть до дати 20.01.2015 року, яку Банк вважає датою набрання чинності новими тарифами.

Зважаючи на вказане судом першої інстанції у відповідності до вимог закону, було зобов'язано стягнути з відповідача на користь позивача 1325,13 грн. - суму незаконно, всупереч умов договору списаних з її рахунку коштів за мінусом коштів, які підлягали стягненню за діючими тарифами Банку про що йшлося. Відповідно судом першої інстанції здійснено правильний розрахунок, необхідності дублювання якого не має.

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вирішення цих вимог відповідає вимогам закону та підлягає залишенню без змін, оскільки відповідач, всупереч вимогам закону та умовам укладеного між сторонами договору безпідставно заволодів коштами позивача (додатково ст.ст. 1212, 1213 ЦК України).

Однак, що стосується стягнення коштів за безпідставне користування вказаною сумою грошових коштів позивача відповідачем, то у цій частині колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вирішення цих вимог обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідає.

Так, як вбачається із ч.2 ст. 1214 ЦК України, якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Зважаючи на безпідставність, без достатньої правової підстави списання банком згаданих коштів слід було б застосувати вказані вимоги Закону.

Також, відповідно до змісту ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Вказане відповідає, також, правовій позиції Верховного суду України, що висловлена у Постанові Верховного Суду України №6-2491цс15 від 2.03.2016 року, що прийнята в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України.

Зважаючи на вказане; те, що про безпідставність списання коштів, не у відповідності до вимог закону та умов договору відповідач міг дізнатись з часу списання, протилежного чому не доведено; вимоги про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами за період з 20.01.2015 року по 30.05.2017 року; розмір облікової ставки НБ України у цей період, - колегія суддів, перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги та позовних вимог, вважає, що слід було стягнути з відповідача на користь позивача 635,88 грн. за користування чужими грошовими коштами відповідно до розрахунку, що поданий нижче у таблиці.

періоддніоблік ставка
20.01.15-05.02.1517148,6406
06.02.15-03.03.152619,518,407
04.03.15-27.08.,78
28.08.15-24.09.15282727,447
25.09.15-29.10.15352227,955
30.10.15-17.12.15492239,137
18.12.15-28.01.16422233,546
29.01.16-03.03.16352227,955
04.03.16-21.04.16492239,137
22.04.16-26.05.16351924,143
27.05.16-23.06.16281818,298
24.06.16-28.07.163516,520,966
29.07.16-15.09.164915,527,574
16.09.16-27.10.16421522,872
28.10.16-08.12.16421421,347
09.12.16-26.01.17491424,905
27.01.17-02.03.17351417,789
03.03.17-13.04.17421421,347
14.04.17-25.05.17421319,822
26.05.17-30.05.17412,51,8152
Сума861 635,88

Нарахування ж відсотків, що передбачались умовами договору та індексації, що можливо було б здійснити у випадку дії договору, відповідно до його умов та ст. 625 ЦК України у даному випадку слід вважати помилковим, оскільки у даному випадку кошти перебували у відповідача не у відповідності до умов договору чи закону, а без достатніх правових підстав.

Зважаючи на наведене рішення суду в цій частині слід скасувати з ухваленням нового про стягнення з відповідача на користь позивача 635,88 грн. за користування чужими грошовими коштами за період з 20.01.2015 року по 30.05.2017 року.

Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та саму скаргу - задовольнити частково.

В цілому сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за рішеннями суду першої інстанції у не скасованій частині та апеляційного суду складатиме 1961,01 грн., відповідно до якої слід вирішити питання про стягнення судового збору за розгляд судами першої та апеляційної інстанції пропорційно до задоволених вимог позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 червня 2017 року - в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на користь ОСОБА_2 нарахованих відсотків у розмірах 198,77 грн., 228,58 грн. та 87,62 грн., а також суми компенсації основної суми за рахунок індексів інфляції в Україні у розмірі 845,43 грн., а також судових витрат - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» в цій частині вимог - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на користь ОСОБА_2 635,88 грн. за користування чужими грошовими коштами за період з 20.01.2015 року по 30.05.2017 року.

В задоволені решти позову - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на користь ОСОБА_2 402,48 грн. сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви.

В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 88,8 грн. недоплаченого нею судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» 189,86 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 березня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра