Справа № 710/1054/17
Провадження № 2/710/80/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2018 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Побережної Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Бараненко А.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_3

до СПОП «Відродження»

про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2017 (дата згідно з штемпелем на конверті) до Шполянського районного суду поштою надійшла позовна заява ОСОБА_3, в якій вона просить визнати недійсною додаткову угоду від 16.05.2016 до договору оренди землі №184 від 22.07.2013, укладену між нею та сільськогосподарським приватно-орендним підприємством «Відродження», зареєстровану приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_4, та внести зміни до запису про інше речове право № 14432825 від 28.05.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно строку дії договору оренди земельної ділянки, а саме: «термін дії договору становить 5 років з моменту державної реєстрації, тобто до 22.07.2018», що відповідає договору оренди, укладеного 22.07.2013.

Позов позивач мотивує тим, що він є власником земельної ділянки загальною площею 4,6159 га з кадастровим номером :02:001:0198. яка розташована на території Скотарівської сільської ради Шполянського району Черкаської області. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вищевказана земельна ділянка була отримана позивачем у спадщину після смерті його баби ОСОБА_5, яка згідно договору оренди землі №184 від 22.07.2013 передала вищевказану земельну ділянку в оренду сільськогосподарському приватно- орендному підприємству «Відродження» строком па 5 років. Спадкові права на земельну ділянку були оформлені позивачем 06.05.2016. Земельна ділянка, яка була отримана позивачем у спадщину, перебувала в оренді СПОП «Відродження» і вільно розпорядитися нею, а саме: передати в оренду будь-якому іншій особі позивач не міг. На момент відкриття спадщини та оформлення спадкових прав родина позивача перебувала у дуже скрутному матеріальному становищі, а саме: з 06.11.2014 по 31.10.2015 позивач отримував допомогу по безробіттю відповідно до п.п. 12 п. 1 ст.31 закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». З 24.11.2015 по 24.12.2015 позивач працював за строковим трудовим договором у ФОП ОСОБА_6 та в послідуючому був звільнений згідно наказу №17 від 24.12.2015 на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Позивач має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_2. Чоловік позивача ОСОБА_9, згідно наказу Черкаського територіального управління юстиції № 1571 к від 11.04.2016, наказу № 858к від 11.04.2016 був звільнений з посади заступника начальника Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області з питань державної реєстрації, в звязку з реорганізацією Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, згідно п. 1 статті 40 КЗпП України. Дохід позивача у вигляді вартості успадкованого майна, отриманий як спадкоємцем, оскільки позивач не є членом сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення, оподатковувався податком на доходи фізичних осіб за ставкою 5 відсотків та військовим збором за ставкою 1,5 відсотка. Загальна сума сплачених позивачем податків і зборів становила 7507,50 гривень. Вказані кошти були сплачені позивачем після укладення додаткового договору оренди земельної ділянки, з грошових коштів які були отримані ним в рахунок плати за користування земельною ділянкою. Для оформлення спадкових прав та збір для цього необхідних документів (замовлення експертної оцінки, виготовлення витягу з Державного земельного кадастру, оплати послуг нотаріуса, а також сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору), а також для утримання своєї родини позивачеві необхідні були грошові кошти, яких його родина не мала. При цьому весною 2016 року до позивача звернулися представники відповідача із пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди землі №184 від 22.07.2013, який був укладений між ОСОБА_10 та відповідачем. Останні запропонували позивачу за продовження терміну дії договору оренди землі №184 від 22.07.2013 грошові кошти, які позивач міг би витратити на оформлення спадщини та на утримання своєї родини. Оскільки позивач перебував у безвихідній ситуації, то погодився на укладення додаткової угоди до договору оренди землі №184 від 22.07.2013, згідно якої договір оренди землі №184 від 22.07.2013 продовжено до 31.12.2026. Плата за користування земельною ділянкою лишалась не змінною 3% від нормативної оцінки земельної ділянки. Проте, наскільки відомо позивачу, інші сільськогосподарські підприємства на території ІІІполянського району Черкаської області сплачують своїм орендодавцям до 8,5%. Будь-яких додаткових джерел доходу, окрім вказаних вище, родина позивача немає. Іншого способу отримати ці кошти у позивача не було, звернутися до будь-якої іншої особи, яка б запропонувала йому вигідніші умови, з пропозицією прийняти в користування земельну ділянку, позивач не мав права. На усні прохання позивача внести зміни до договору оренди землі - збільшити розмір орендної плати, або розірвати вказану додаткову угоду, представники відповідача відповіли відмовою. Позивач вважає, що існують усі підстави для визнання додаткової угоди від 16.05.2016 до Договору оренди землі №184 від 22.07.20013 недійсною з підстави вчинення правочину під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки дотримані всі вимоги для визнання правочину недійсним з цієї підстави, а саме:

1. наявність у особи, що вчинила правочин тяжких обставин: відсутність грошових коштів для утримання родини та оплати житлово-комунальних послуг, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, скорочення з займаної посади чоловіка (який був єдиним працюючим членом сімї), відсутність грошових коштів для оформлення спадщини та сплати податків і зборів;

2. правочин, а саме укладення додаткової угоди від 16.05.2016 до Договору оренди землі №184 від 22.07.20013, був вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин: грошові кошти, отримані позивачем від представників відповідача були використані ним для оформлення спадщини, сплати податків і зборів, а також на утримання родини;

3. правочин, а саме укладення додаткової угоди від 16.05.2016 до Договору оренди землі №184 від 22.07.20013, був вчинений позивачем добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки;

4. додаткова угода від 16.05.2016 до Договору оренди землі №184 від 22.07.20013 року була укладена на невигідних для позивача умовах, зокрема орендна плата встановлена в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тоді як інші господарства регіону сплачують орендну плату в розмірі від 4.5% до 8.5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Разом з тим позивач вимушений була укласти додаткову угоду від 16.05.2016 до договору оренди землі №184 від 22.07.20013 через тяжкі обставини, які були зазначені вище;

5. позивач був позбавлений можливості вибору укласти будь-який договір з іншою особою (так як земельна ділянка вже перебувала в оренді СПОП «Відродження»), а також можливості запропонувати свої умови такого правочину (у разі відмови від укладення цього договору позивач би не зміг отримати навіть нарахованої орендної плати, оскільки не мав фінансової можливості оформити правовстановлюючий документ на земельну ділянку).

У судове засідання представник позивача зявився, позови підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що позивачем не наведено доказів того, що вона отримувала кошти від відповідача на оформлення спадщини, докази неможливості звернення до інших сільгоспвиробників для укладення договору оренди, також представник відповідача повідомив, що відповідач належно виконує зобовязання за договором оренди та сплачує орендну плату за ставкою понад 3,0 %.

Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

У суді встановлено, що 22.07.2013 між ОСОБА_5 як орендодавцем та СПОП «Відродження» як орендарем було укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Скотарівської сільської ради Шполянського району Черкаської області, загальною площею 4,6159 га, кадастровий номер :02:001:0198. Договір укладено строком на 5 років. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 3,0 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у грошовій форму у гривнях вноситься орендарем у грошовій або в натуральній формі до 31 грудня щорічно (а.с.6-7).

Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду орендодавць ОСОБА_5 передав орендарю СПОП «Відродження» земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0198 (а.с.8-10).

Згідно з актом прийомки- передачі межових знаків на зберігання від 22.08.2013 межі земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0198, яка знаходитися на території Скотарівської сільської ради Шполянського району Черкаської області, площею 4,6159 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, закріплені в натурі на місцевості тимчасовими межовими знаками у кількості 4 шт. Власник земельної ділянки ОСОБА_5 претензій до меж т а конфігурації земельної ділянки не має. Власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Межові знаки пред'явлені та передані на зберігання власнику (а.с.11).

16.09.2016 між ОСОБА_3 та СПОП «Відродження» була укладена додаткова угода до договору оренди землі №184 від 22.07.2013, за якою п.8 договору оренди землі №184 від 22.07.2013 викладено в наступній редакції:

«8. Договір укладено на строк до 31.12.2026. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 1 місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжні й його дію. Договір вважається пролонгованим ще на попередній термін дії випадку, коли жодна з сторін не подала заяву в письмовій формі про розірвання Договору не пізніше трьох місяців, шо залишилося до закінчення терміну дії Договору.» (а.с.12).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №59177160 від 16.05.2016, наданим приватним нотаріусом Ватутінського нотаріального округу ОСОБА_4, 28.05.2014 приватним нотаріусом Ватутінського нотаріального округу ОСОБА_4 до вказаного Реєстру був внесений запис №14432825 про те, що на підставі договору оренди землі №184 від 22.07.2013, укладеного між СПОП «Відродження» та ОСОБА_5 та додатковою угода до договору оренди землі від 16.05.2016, укладеної між СПОП «Відродження» та ОСОБА_3, у СПОП «Відродження» право оренди земельної ділянки строком до 31.12.2026 (а.с.13).

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_9 серії АН №354210 ОСОБА_9 11.04.2016 був звільнений з посади заступника начальника Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області з питань державної реєстрації на підставі наказу №848/к від 11.04.20165(а.с.13-15).

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_3 серії АА №636857 з 06.11.2014 по 31.10.2015 ОСОБА_3 отримувала допомогу по безробіттю відповідно до п.п. 12 п. 1 ст.31 закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а з 24.11.2015 по 24.12.2015 ОСОБА_3 працювала за строковим трудовим договором у ФОП ОСОБА_6 та була звільнена згідно наказу №17 від 24.12.2015 на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. (а.с.19-20).

Згідно з свідоцтвом про народження серії 1-СР №006332 від 19.05.2005, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, ОСОБА_7 народився 03.05.2005, актовий запис №38. Батьками дитини є ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (а.с.21).

Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-СР №076447 від 26.12.2008, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, ОСОБА_8 народилась 17.12.2008, актовий запис №150. Батьками дитини є ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (а.с.22).

Згідно з повідомленням Управління агропромислового розвитку Шполянської райдержадміністрації №1,2-07/715 від 31.08.2017 ОСОБА_12 інтереси якої з непідтвердженого повідомлення ОСОБА_1 в надісланому ним запиті, ОСОБА_1 представляє, не має ніякого відношення до оренди землі та розміру орендної плати, яка обліковується в Шполянському районі. Таким чином запит був залишений без розгляду. (а.с.25).

Відповідно до резюме від 28.03.2016, наданого ТОВ «Експертно-технічний центр «Статус» вартість земельної ділянки загальною площею 4,6159 га, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце знаходження земельної ділянки: Черкаська область, Шполянський район, в межах Скотарівської сільської ради, кадастровий номер :02:001:0198, становить 115 500,00 грн. (а.с.26).

Згідно видаткового касового ордеру від жовтня 2016 року позивачу виплачена орендна плата в розмірі 7957,08 грн., що становить 5,5 % від нормативної грошової оцінки земельного паю (а.с.44).

За заявою позивача від 21.08.2017 (а.с.45) йому була перерахована орендна плата згідно платіжного доручення №14053 від 23.08.2017 в розмірі 11573,97 грн. (а.с.46).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Верховний Суд України, у постанові від 21.12.2016 у справі N 6-2766цс16 дійшов до висновку, що правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму №9 Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Згідно з розділом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.01.2017 «Аналіз окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК, позивачу в сукупності необхідно послатися на такі підстави, які будуть використанні в суді як докази, зокрема: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об'єктивній та суб'єктивній стороні.

Що стосується вкрай невигідних умов, то слід враховувати таке. По-перше, ці невигідні умови безпосередньо мають бути пов'язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити. По-друге, умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто такі умови мають бути явно кабальними для особи. Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжка обставина є оціночною категорією і має визнаватися судом з урахуванням всіх обставин справи.

Відповідно до ст. ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не довів, що вчинив оспорюваний правочин під час тяжких для нього обставин та з метою усунення або зменшення тяжких обставин. Позивач вчинив оспорюваний правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Під час вчинення правочину позивач усвідомлював значення своїх дій. Також позивач не довів, що додаткова угода до договору оренди була укладена вкрай на невигідних та явно кабальних умовах на момент вчинення ним спірного правочину.

Таким чином оскільки позивачем не доведено повністю, що спірний правочин був вчинений ним під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Заходи забезпечення позову не застосовувались.

Оскільки позов не задовольняється, суд залишає понесені позивачем судові витрати на його рахунку.

На підставі викладеного, керуючись ст.203, 215, 233, 638 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складене 06.04.2018.

Суддя Шполянського

районного суду ОСОБА_13