Провадження № 2/742/508/18
Єдиний унікальний № 742/882/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Павлова В.Г.,

при секретарі Назаренко О.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні на підставі наявних у суду матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, укладеного 05.12.2016 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №2555.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 грудня 2016 року між нею, і відповідачкою було укладено договір довічного утримання. Цей договір було складено та посвідчено державним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №2555. Згідно з укладеним договором вона передала у власність ОСОБА_2 належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1. Відповідач прийняла зобовязання забезпечувати її утриманням та доглядом на умовах визначених договором.

Відповідно з п.8 зазначеного договору відповідач ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання надавати їй довічне матеріальне забезпечення, а також усі види догляду: забезпечення належними лікувальними засобами, надання побутових послуг (прання одягу та постільної білизни, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, забезпечення щоденним триразовим харчуванням, забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям.

Згідно пункту 11 договору довічного утримання вартість матеріального забезпечення (їжі, одягу,догляду і необхідної допомоги) визначена сторонами договору в розмірі 500,00 грн. щомісяця.

Певний період часу, близько пів року з моменту укладення договору довічного утримання, відповідач частково виконувала умови договору, проте в подальшому перестала здійснювати утримання та догляд, забезпечувати харчуванням, одягом, ліками, необхідною допомогою, перестала зявляться до квартири, а потім зовсім залишила ключі від квартири.

На підставі вищевикладеного, позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом.

У підготовче судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі та ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі

учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

За змістом ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу.

Ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права,свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявниху суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що не заперечувалось відповідачем, та підтверджено дослідженими судом доказами, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Як встановлено судом та вбачається з договору довічного утримання від 05.12.2016 року , зареєстрованого в реєстрі за №2555 квартира АДРЕСА_2 належала на праві особистої приватної власності позивачці ОСОБА_1 (а.с. 7).

05 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, за умовами якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_3. Загальна площа квартири становить 36,5 кв.м, житлова площа 23,6 кв.м. (а.с.7)

Статтею 744 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ч. 1, 2 ст. 746 Цивільного кодексу України, відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров'я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 749 Цивільного кодексу України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Статтею 750 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач може бути зобов'язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду).

Відповідно з п.8 зазначеного договору відповідач ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання надавати позивачу ОСОБА_1 довічне матеріальне забезпечення, а також усі види догляду: забезпечення належними лікувальними засобами, надання побутових послуг (прання одягу та постільної білизни, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, забезпечення щоденним триразовим харчуванням, забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям.

Згідно пункту 11 договору довічного утримання вартість матеріального забезпечення (їжі, одягу,догляду і необхідної допомоги) визначена сторонами договору в розмірі 500,00 грн. щомісяця.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Згідно ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, враховуючи, що відповідач визнав позов в повному обсязі, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

Керуючись ст. ст. 744, 746, 749, 750, 755, 756, 614 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 200, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) , посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 05 грудня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №2555.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя В.Г. Павлов