Справа № 450/3338/17 Провадження № 2/450/702/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Штойка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з цивільним позовом до ОСОБА_2М,, ОСОБА_3, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 01.06.2001 року, після смерті її матері ОСОБА_5, яка померла 08.09.2004 року, на 1/2 будинковолодіння №262 по вул. Л.Українки, в с.Пикуловичі, Пустомитівського району Львівської області, загальна площа якого становить 51 кв.м, житлова 38,8 кв.м, допоміжна 12,2 кв.м. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 0304.2001 року склала заповіт на користь ОСОБА_5, яким заповіла їй 1/2 свого будинку, іншу частину заповіла ОСОБА_3 ОСОБА_4 померла 01.06.2001 року. ОСОБА_5 була матірю позивача, та мала дошлюбне прізвище Підгорецька. Дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_5, яке вона змінила після реєстрації шлюбу на Гнатів. ОСОБА_5 померла 08.09.2004 року. На день смерті ОСОБА_4 разом з нею без реєстрації проживала мати позивача, яка фактично вступила в управління і володіння майном. Однак за свого життя вона не встигла оформити і отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно, таким не розпорядилася. На день смерті матері позивача, остання проживала разом з нею без реєстрації, в будинку, що належав ОСОБА_4 Станом на 20.09.2017 року будинок №262 по вул. Л.Українки в с. Пикуловичі, Пустомитівського району, Львівської області рахується за ОСОБА_4 Відсутність реєстрації за місцем відкриття спадщини, відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно та відсутність домовленості з відповідачами не дають їй можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальному порядку, а тому змушена звернутися до суду.

Ухвалою від 29.12.2017 року відкрито провадження у справі.

Позивач в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена однак подалав суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, однак відповідач ОСОБА_2 подав заяву, у якій визнав, що пропустив строк, відведений законом, на прийняття спадщини, зазначивши, що відшкодовувати свою частку у спадщині не буде, відмовляється від такої на користь позивача у справі. Відповідач ОСОБА_3 подала заяву, згідно якої майнових претензій щодо спадкового майна не має, не заперечує проти слухання справи у її відсутності.

Оскільки в судове засідання не явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст.247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05.06.2001 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І СГ № 460654, виданим повторно Пустомитівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 26.01.2017 року.

Отже, спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на момент їх виникнення.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

З листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» випливає, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

В рішенні Конституційного Суду України у справі №1-7/99 від 09.02.1999 року, суд дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 03.04.2001 року склала заповіт, згідно якого 1/2 будинку заповіла ОСОБА_5 та 1/2 будинку ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на житловий будинок під № 262 по вул. Л.Українки в с.Пикуловичі, Пустомитівського району, Львівської області.

Після відкриття спадщини, ОСОБА_5 не зверталася в державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, при цьому, фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, оскільки забезпечувала його збереження, доглядала господарство, що підтверджується довідкою № 401 від 18.05.2017 року, виданою виконкомом Пикуловичівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №185 від 14.06.1994 року, яка діяла на момент відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР).

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

З ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» випливає, що судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Таким чином ОСОБА_5 фактично вступила у володіння спадковим майном, а саме 1/2 будинку по вул. Л.Українки, 262 в с.Пикуловичі, Пустомитівського району, Львівської області, однак правовстановлючих документів на спадкове майно не виготовила.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 померла 08.09.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СГ, №460653, виданим повторно Пустомитівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 26.01.2017 року.

За життя своїм майном на випадок смерті ОСОБА_5 не розпорядилася, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкування після її смерті відбувається за законом почергово.

До спадкоємців першої черги спадкування після смерті ОСОБА_5 належать її донька ОСОБА_1 та чоловік ОСОБА_2.

Факт родинних відносин першої лінії споріднення між спадкодавцем та позивачем (мати-донька) стверджується свідоцтвом про народження серії І-СГ №535115, виданим Пустомитівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 26.01.2017 року, згідно якого ОСОБА_5 є матірю ОСОБА_7, якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище Гнатів, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-СГ №277068, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №9.

Як зазначила позивач інші спадкоємці після смерті матері не прийняли спадщину.

Згідно довідки виконкому Пикуловичівської сільської ради Пустомитівсського району Львівської області №402 від 18.05.2018 року, на день смерті матері ОСОБА_5 її донька ОСОБА_1 проживала разом з нею без реєстрації, прийняла спадкове майно і опікується ним по даний час.

У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину, після смерті матері, оскільки постійно проживала разом із нею на час відкриття спадщини і протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявила про відмову від неї.

Згідно довідки ОКП «БТІ та ЕО» №1/55677 від 05.05.2017 року станом на 29.12.2012 року житловий будинок №262 по вул. Л.Українки в с.Пикуловичі, Пустомитівсьскогго району Львівськоїх області не зареєстрований.

Житловий будинок №262 по вул. Л.Українким в с.Пикуловичі Пустомитівсьского району Львівської області рахується за ОСОБА_8, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Пикуловичівської сільської ради Пустомитівськоо району Львівської області №823 від 20.09.2017 року.

Оскільки на момент відкриття спадщини у спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи щодо належності майна, у спадкоємця існують перешкоди в оформленні спадкових прав.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5, яка з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набула право власності на 1/2 будинковолодіння за адресою вул. Л.Українки, 262, в с. Пикуловичі, Пустомитівського району, Львівської області, загальна площа якого становить 51 кв.м., житлова 38,8 кв.м, допоміжна -12,2 кв.м., спадщину якої, як спадкоємець за законом прийняла її донька ОСОБА_1.

За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що позивач є єдиною спадкоємицею, яка претендує на спадкове майно та фактично прийняла спадщину, однак не може оформити право власності на неї оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно, те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а також обставини, які склалися так, що в іншому, крім судового порядку, позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину, те, що визнання права власності за позивачами на спірне майно не порушить прав відповідачів, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 174, 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 534, 548, 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, ст.ст. 16, 392, 328, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину будинковолодіння №262 по вул. Л.Українки, в с.Пикуловичі, Пустомиітвського району, Львівської області, загальна площа якого 51,0 кв.м., житлова 38,8 кв.м., допоміжна 12,2 кв.м.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Апеляційного суду Львівської області або через місцевий суд до Апеляційного суду Львівської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КВ 519282, виданий Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області 23.11.2000 року.

Відповідачі: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН№, паспорт серії КС 126313, виданий Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області 30.10.2002 року; ОСОБА_3, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_6.

Суддя Мусієвський В.Є.