Справа № 388/1292/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до фермерського господарства «Вершино-Власівське», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що є власником земельної ділянки площею 6,4858 га, що знаходиться на території Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області.

5 жовтня 2006 року між ОСОБА_4 та фермерським господарством «Вершино-Власівське» укладено договір оренди землі площею 6,4858 га на строк десять років. Договір починає діяти з моменту його підписання та державної реєстрації. Державна реєстрацію цього правочину здійснена 12 грудня 2006 року, тобто строк дії договору закінчується 12 грудня 2016 року.

У липні 2016 року ОСОБА_4 дізнався, що 17 серпня 2010 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди землі від 12 грудня 2006 року. Згідно з цією додатковою угодою строк дії договору збільшено з 10 до 25 років.

ОСОБА_4 стверджує, що вищезазначену додаткову угоду до договору оренди землі не підписував, про її наявність дізнався випадково перед закінченням строку дії договору оренди землі.

Позивач зазначає, що спірна додаткова угода має бути визнана недійсною з підстав відсутності його волевиявлення на її укладення, а також з підстав помилки та обману.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2017 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження до надходження до суду результатів експертизи.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 5 березня 2018 року поновлено провадження у справі.

У судовому засіданні 16 березня 2017 року суд розпочав розгляд справи по суті, позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_1 позов підтримали за обставин зазначених у ньому, просили позов задовольнити.

У судове засідання 18 квітня 2018 року позивач ОСОБА_5 не з'явився, однак його представник ОСОБА_6 надіслав до суду заяву про відкладення розгляду справи з тих підстав, що цього дня зайнятий у судовому засіданні в іншій справі.

У судове засідання 24 травня 2018 року позивач ОСОБА_5 не з'явився, надіславши до суду через свого представника ОСОБА_6 заяву про відкладення розгляду справи з тих підстав, що позивач перебуває на лікуванні, додавши довідку комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджує такі обставини.

Представник ОСОБА_6 у судовому засіданні 24 травня 2018 року підтримав заяву ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, просив її задовольнити.

Суд у судовому засіданні дослідив підстави для відкладення розгляду справи, представник дізнавшись, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи зазначив, що не є представником позивача у цьому судовому засіданні, участь у судовому засіданні брав виключно з метою підтримати заяву про відкладення розгляду справи, а тому після цих дій залишив залу судового засідання.

Суд у свою чергу попередньо роз'яснив наслідки вчинення відповідних дій.

Окремо слід зазначити, що представником позивача у судовому засіданні попередньо здійснювались усі дії, які свідчили про його участь у цій справі з метою реалізації прав та обов'язків позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За змістом чч. 3, 6 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Наслідки, визначені частинами третьою - п'ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання.

Отже, враховуючи, що повторна неявка позивача (його представника), незалежно від причин не є підставою відкладення розгляду справи, зважаючи, що суд у цій справі розпочав розгляд справи по суті, заслухав пояснення позивача та його представника щодо позову, відповідно вважає розглянути справу за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача фермерського господарства «Вершино-Власівське» ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти позову, просив відмовити у позові.

Представник відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_4 згідно з державним актом на право приватної власності на змелю серії НОМЕР_2, виданим 29 січня 2001 року Кіровською сільською радою Долинського району Кіровоградської області, є власником земельної ділянки площею 6,49 га, що знаходиться на території Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (а. с. 8).

5 жовтня 2006 року між ОСОБА_4 та фермерським господарством «Вершино-Власівське» укладено договір оренди землі площею 6,49 га, що знаходиться на території Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, зареєстрованого у державному підприємстві «Кіровоградська регіональна філія Центру державного Земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12 грудня 2006 року за № 229. Договір укладено на десять років (а. с. 10, 11).

17 серпня 2010 року між ОСОБА_4 та фермерським господарством «Вершино-Власівське» укладено додаткову угоду до договору оренди землі, зареєстровану у Кіровоградській регіональній філії державного підприємства «Центр ДЗК» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 грудня 2010 року за № 24. Цією додатковою угодою строк дії договору визначено на двадцять п'ять років з моменту державної реєстрації (а. с. 12).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладення сторонами договору оренди землі) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 15071/15072/17-32 від 12 лютого 2018 року підписи від імені ОСОБА_4 у графах «Орендодавець» у двох примірниках додаткової угоди № 1 від 17 серпня 2010 року до договору оренди землі від 12 грудня 2006 року, що укладена від імені ОСОБА_4 та голови фермерського господарства «Вершино-Власівське» Сидоренка Г.М., зареєстрованої 16 грудня 2010 року у Кіровоградській регіональній філії державного підприємства «Центр ДЗК» при Держкомземі України за № 24, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів ОСОБА_4 (а. с. 73-78).

Отже, оскільки ОСОБА_4 особисто підписав спірний правочин, відповідно відсутні підстави вважати про відсутність волевиявлення сторони правочину на укладення правочину, що є підставою згідно з ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України визнати його недійсним.

Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Згідно зі ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

За змістом пунктів 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Суд зазначав, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У цій справі позивачем ОСОБА_4 не надано суду жодних доказів, окрім як зазначення його доводів про це у змісті позову, що дають суду підстави дійти висновку про наявність помилки чи обману як підстави для визнання спірного правочину недійсним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 до фермерського господарства «Вершино-Власівське», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з договором про надання правничої допомоги укладеного 7 листопада 2018 року між адвокатом ОСОБА_3 та фермерським господарством «Вершино-Власівське», Адвокат відповідно до узгоджених Сторонами доручень зобов'язується представляти інтереси Клієнта у всіх без виключення судах, зокрема у цивільній справі № 388/1292/16-ц. За домовленістю Адвоката та Клієнта, гонорар (винагорода) Адвоката за даним договором становить 5000 грн по кожній окремій справі, зокрема у справі № 388/1292/16-ц до ухвалення рішення в суді першої інстанції, за підготовку документів (заперечень, клопотань, заяв), участь та представництво інтересів Клієнта у судових засіданнях. Документами, що підтверджують сплату Клієнтом Адвокату гонорару (винагороди) є при готівковому розрахунку - акт приймання - передачі виконаних робіт (правничої допомоги) та прийому - передачі гонорару за правничу допомогу, а при безготівковому - квитанція або платіжне доручення про сплату (перерахування) гонорару на розрахунковий рахунок Адвоката на підставі рахунка отриманого Клієнтом від Адвоката після підписання акта приймання - передачі виконаних робіт (правничої допомоги).

За змістом акта здачі - приймання виконаних робіт (правничої допомоги) та прийому - передачі гонорару за правничу допомогу від 23 травня 2018 року, Адвокат отримав від Клієнта 5000 грн, а саме 4000 грн за ознайомлення з позовною заявою, надання правового аналізу позовних вимог з урахуванням фактичних обставин справи, які повідомлені Клієнтом Адвокату, усні консультації Клієнту щодо перспектив та можливих рішень, що будуть ухвалені за результатами розгляду справи № 388/1292/16-ц, враховуючи проведені експертні дослідження, участь у судових засіданнях до 23 травня 2018 року, а також 1000 грн гонорару (винагороди) Адвоката за правничу допомогу, що буде надаватись на користь Клієнта у судовому засіданні після 23 травня 2018 року.

Зміст вищезазначеного документа у розумінні ст. 545 ЦК України підтверджує виконання зобов'язань відповідача за надання правничої допомоги, судові витрати пов'язані з розглядом справи, є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору з урахуванням, значення справи для сторін, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому судові витрати за надання правничої допомоги підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладення спірного правочину), ст. ст. 203, 204, 215, 216, 229, 230 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до фермерського господарства «Вершино-Власівське», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1, 50085, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь фермерського господарства «Вершино-Власівське» (місцезнаходження за адресою: вул. 1-го Травня, 20, смт. Петрове, Петрівський район, Кіровоградська область, ідентифікаційний код 22223278) 5000 (п'ять тисяч) грн понесених судових витрат.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 29 травня 2018 року.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський