Справа № 147/1311/17
Провадження № 2/147/136/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2018 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Тростянець в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_1. Спадковий житловий будинок та господарські споруди належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4, а членами двору були дружина ОСОБА_1 та їх діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги до майна чоловіка по закону. Вона своєчасно та фактично прийняла спадщину, тому що постійно проживала разом із ОСОБА_4 на день його смерті та фактично вступила в управління спадковим майном. Інших спадкоємців немає, оскільки діти померлого відмовилися від належної їм частини спадкового майна на користь позивача. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на 1/4 частину вищевказаного будинку. Таким чином, позивач звернулася до суду та просила визнати за нею право власності на на 1/4 частину житлового будинку з господарськими спорудами після смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених в позові, просила суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, згідно якої просили розглянути справу без їх участі. Позов визнають повністю, проти його задоволення не заперечують.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 28.11.2006 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Згідно довідки №890 від 04.12.2017 року, виданої виконкомом Тростянчикської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, ОСОБА_1 на день смерті ОСОБА_4 проживала разом з ним в АДРЕСА_1 У померлого ОСОБА_4 таких спадкоємців як малолітні, неповнолітні непрацездатні діти, непрацездатні батьки, які мали б право на обов'язкову частку, немає. Спадкоємцем після його смерті є дружина ОСОБА_1, яка своєчасно прийняла спадщину, тому що фактично вступила в управління спадковим майном (а.с.8).

Родинні відносини померлого ОСОБА_4 та позивача підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3, виданого 16.02.1975 року Тростянчикською сільською радою Тростянецького району (а.с.7).

З дня смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на 1/4 частину спірного житлового будинку, що в АДРЕСА_1. За життя померлий заповіт на все своє належне майно не залишив.

Як вбачається з матеріалів справи, інші спадкоємці - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, діти померлого, в межах шестимісячного терміну для прийняття спадщини відмовилися від належної їм за законом частки в спадщині на користь матері, тобто позивача ОСОБА_1 про що подали до Державної нотаріальної контори посвідчені державним нотаріусом заяви.

Окрім того, позивач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, зокрема: на грошові вклади з процентами та компенсаціями, які берігаються у філії №2936/031 с. Тростянчик, Тростянецького району (а.с.9).

Таким чином, спадкоємець після смерті ОСОБА_4, який успадкував 1/4 частину спірного житлового будинку була дружина померлого, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на частину житлового будинку, що в АДРЕСА_2, не отримала.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у Тростянецькій державній нотаріальній конторі відмовлено, так як відсутні правовстановлюючі документи на частку вищевказаного будинку (а.с.11).

Факт належності спадкодавцю частки житлового будинку «А», загальною площею 84,1 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м., допоміжною площею 30,7 кв.м., підтверджується технічним паспортом на дане будинковолодіння (а.с.12-17).

Окрім того, факт належності чоловіку позивача 1/4 частини житлового будинку в АДРЕСА_1, підтверджується довідкою від 04.12.2017 року №890, виданою виконавчим комітетом Тростянчикської сільської ради, згідно якої будинок по АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року відносився до категорії колгоспних дворів. Членами двору били: голова двору - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та член двору - ОСОБА_1, дружина померлого, ОСОБА_3, ОСОБА_5, діти померлого (а.с.8).

Померлий ОСОБА_4 документа на право власності на свою частку житлового будинку, 1964 року побудови, не виготовляв.

Відповідно ст.120 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до п.п. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов'язковою для врахування судами України.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4, відповідно до вимог законодавства, був наділений правом власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими спорудами, як голова колгоспного двору.

ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_4

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»).

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Встановленим судом фактичним обставинам відповідають спадкові правовідносини, що регулюються Книгою шостою Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та нородженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Враховуючи, що ОСОБА_1 має право на спадкування за законом після смерті чоловіка, інші спадкоємці в межах шестимісячного терміну для прийняття спадщини відмовилися від належної їм за законом частки в спадщині на користь матері, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір.

Оскільки, відповідачами позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 320 грн. 00 коп..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 328, 1216, 1217, 1220, 1222,1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 81, 142, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительці АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, з державного бюджету України 320,00 (триста двадцять) гривень судового збору, сплаченого відповідно до квитанції №0.0.911054743.1 від 08.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя