АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
єдиний унікальний номер 756/640/15 -ц
номер апеляційного провадження: 22 -ц/796/469/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів :

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Шахової О.В.

при секретарі: Довгопола А.В..

за участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

прокурора Вацьківська І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 яка діє від імені та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітніх : ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КорсакАнжела Юріївна, про визнання недійсним договору довічного утримання.

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітніх: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, звернулась до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що з 1998 року по 2010 рік вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_10, який є сином ОСОБА_11 Від шлюбу у них народилося четверо дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (інвалід дитинства), та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. Після розлучення з чоловіком діти проживають з нею, вона займається їх вихованням, оздоровленням, освітою. ОСОБА_11 проживала одна у трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 яку 15 лютого 2013 року заповіла своїм неповнолітнім онукам в рівних долях, а також заповіла житловий будинок, що розташований у с. Шишаки Шишакського району Полтавської області. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 Наприкінці жовтня 2014 року у квартиру ОСОБА_11 поселилася ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_13, які, враховуючи тяжко хворий стан ОСОБА_11, почали під всілякими приводами спонукати ОСОБА_11 передати їм у власність квартиру. 17 грудня 2014 року ОСОБА_11, знаходячись у лікарні та перебуваючи у вкрай тяжкому стані, уклала з ОСОБА_2 договір довічного утримання. Цей договір у лікарні посвідчив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_11, померла. Позивач зазначала, що, укладаючи з відповідачем договір довічного утримання, ОСОБА_11 не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними. Договір не відповідав її внутрішній волі, оскільки вона виявляла бажання заповісти свою квартиру своїм онукам, позбавленим їх батьком, а її сином, батьківського піклування та утримання, на користь яких нею був складений заповіт. У лікарні за нею доглядав медперсонал та сиділка і не було ніякої потреби укладати оспорюваний договір тим більше, що від послуг відповідачки у наданні їй допомоги ОСОБА_11 відмовилася ще до поміщення її до лікарні.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 ставила питання про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного 17 грудня 2014 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю., згідно з яким ОСОБА_11 передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 зобов'язалась забезпечувати ОСОБА_11 утриманням та доглядом довічно.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 17 грудня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 1700.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивач ставила питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Представник позивача, прокурор у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Відповідач та її представник не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Третя особа будучи належним чином повідомленою про розгляд справи у судове засідання не з'явилася, поважність причин своєї неявки суду не повідомила. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у її відсутність в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом було встановлено, що 15 лютого 2013 року ОСОБА_11 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12, згідно з яким заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 у смт Шишаки Шишакського району Полтавської області, та земельну ділянку, на якій він розташований, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, кожному в рівних частках - по 1/4 частини.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, є дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_10 який є сином ОСОБА_11

06 листопада 2014 року ОСОБА_14 була госпіталізована до Київської міської клінічної лікарні № 9 згідно даних медичної карти стаціонарного хворого № 14136 з діагнозом мієломна хвороба.

10 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. посвідчено довіреність, якою ОСОБА_11 уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси в підприємствах, установах, організаціях з питань реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та з питань підготовки необхідних документів для укладення договору довічного утримання. У зв'язку з поганим самопочуттям ОСОБА_11, довіреність посвідчувалась у Київській міській клінічній лікарні № 9.

17 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. посвідчено договір довічного утримання, за яким ОСОБА_11 передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 зобов'язалася забезпечувати ОСОБА_11 утриманням та доглядом довічно.

Умовами договору визначено, що відчужувач (ОСОБА_11) уклала цей договір перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, без погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Договір підписано у присутності нотаріуса, особу сторін встановлено, дієздатність перевірено. У зв'язку з поганим самопочуттям ОСОБА_11 договір посвідчено в Київській міській клінічній лікарні № 9 за адресою: вул. Ризька, 1 у м. Києві.

На час посвідчення договору довічного утримання у квартирі була зареєстрована ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9.

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_11 померла, причина смерті - є мієломна хвороба.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи висновок судово-психіатричної експертизи № 905 від 23 жовтня 2015 року, проведеної Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, виходив із того, що позивач не надала доказів на підтвердження того, що ОСОБА_11 в момент укладення спірного договору довічного утримання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати.

Звертаючись до суду з апеляційною позивач вказувала, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, який є суперечливим та не ґрунтується на медичній документації померлої ОСОБА_14 А також, позивач вважає, що суд не усунув суперечностей у показаннях нотаріуса і свідка щодо обставин підписання договору довічного утримання та не врахував, що укладаючи цей договір ОСОБА_14 не скасувала заповіт складений на її неповнолітніх дітей.

У ході апеляційного розгляду справи судом було задоволено клопотання про призначення та проведення по справі повторної судово - психіатричної експертизи, що була доручена Комунальному закладу Київської обласної ради „Обласне психіатрично - наркологічне медичне об'єднання, який входить до Переліку спеціалізованих судово - психіатричних експертних установ України та психіатричних закладів, у структурі яких функціонують судово - психіатричні експертні відділення.

Відповідно до висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 17 серпня 2016 року, проведеної Комунальним закладом Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання», померла ОСОБА_14 на час вчинення договору довічного утримання страждала на органічний афективний розлад, депресивний (МКХ-10; F06.36) на соматично несприятливому фоні із глибокою астенією до порушення свідомості у стадії обнубіляції (МКХ-10; F05.0) та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 „Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" судам роз'яснено, що у випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об'єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок.

Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи тощо.

Запрошені до суду апеляційної інстанції експерти як Київського міського центру судово - психіатричної експертизи так і Комунального закладу Київської обласної ради „Обласне психіатрично - наркологічне медичне об'єднання " відповідаючи на запитання учасників справи та суду підтримали ( кожний із них висновок де він приймав участь як експерт) висновок експертизи.

Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувана утриманням (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Колегія суддів вважає, що висновки повторної посмертної судово - психіатричної експертизи № 168 -ц від 17.08.2016 року складеного експертами Комунального закладу Київської обласної ради „Обласне психіатрично - наркологічне медичне об'єднання " є більш повними і тому саме вони повинні бути покладені в основу судового рішення.

Так як більш детально базуються на об'єктивних даних медичної документації померлої ОСОБА_14

Також експертами звернуто детальну увагу на поведінку ОСОБА_14 як при підписанні заповіту на користь своїх онуків так і під час укладення договору довічного утримання укладеного з відповідачем.

Вказується на знижені когнітивних можливостей померлої ОСОБА_14 Досить повно і докладно експерти роблять висновки, щодо фактичної недієздатності ОСОБА_14 в день підписання договору довічного утримання ( 17.12.2016 року) з обґрунтованими поясненнями та відповідним аналізом.

Таким чином, експертами наголошується, що станом на 17 грудня 2014 року у під експертної на тяжкому соматичному фоні мали місце:

1. Органічний афективний розлад, який обумовлений:

- наслідками ГМПК, перенесеного в 2011 році;

- гіпертонічною хворобою 3 стадії на фоні початкових проявів церебросклерозу;

- наростаючою інтоксикацією внаслідок ниркової недостатності, викликаної плазмо клітинною мієломою, інтоксикацією внаслідок двобічної пневмонії, токсичного гепатиту та ракової інтоксикації.

У підекспертної мали місце ознаки досить тяжкого депресивного стану (за МКХ-10):

- зміна загальної активності; - загальмованість; - знижений настрій; втрата інтересів та здатності отримувати задоволення; - зниження здатності концентрації уваги; -занижена самооцінка та впевненість в собі;

-

- мрачне, песимістичне бачення майбутнього;

- порушення сну;

- зниження апетиту;

- стан зниженого настрою мало змінюється на протязі депресивного епізоду, однак настрій може на протязі доби коливатися (настрій більше знижений в ранкові години);

- тривалість не менше двох тижнів;

- загострення фобічних або нав'язливих симптомів;

- іпохондричні ідеї;

- обмеженість соціальної та побутової діяльності;

- «соматичні» («меланхолічні», «вітальні», «біологічні», «ендогеноморфні») симптоми:

- втрата інтересів та задоволення від діяльності, яка в нормі доставляє задоволення;

- втрата емоційної реактивності на оточення та події, які в нормі приємні;

- об'єктивні дані про чітку психомоторну загальмованість (відзначену сторонньою людиною);

- чітке зниження апетиту;

- втрата у вазі (вважається, що на це вказує 5% втрата ваги на протязі останнього місяця).

2. Глибока астенія до порушення свідомості у стадії обнубіляції, пов'язана із вищезазначеною інтоксикацією в термінальній стадії злоякісного захворювання, коли відбувається зниження ясності свідомості та одночасне її спустошення, підвищення порогу збудливості для усіх зовнішніх подразників, виникає певна безучасність до оточуючого, в»яла та неповноцінна реакція на запитання (сприймають не відразу і здатні осмислити з них лише порівняно прості або самі прості); відповіді на запитання виходять односкладні, часто зустрічаються персеверації; мислення уповільнюється та утруднюється, словниковий запас збіднюється, уявлення стають бідні та нечіткі. Рухова активність знижується: хворі стають малорухливі, рухи повільні; виникає рухова неспритність. Завжди збіднені мімічні реакції. Постійно виражені порушення запам'ятовування та репродукції. Взагалі обнубіляція - «хмарність свідомості», «вуаль на свідомості», це коли реакції хворих, в першу чергу мовні, уповільнюються, з'являється розсіяність, неуважність, помилки у відповідях. Часто відзначається легковажність настрою.

Вищезазначені психічні розлади у ОСОБА_14 станом на 17 грудня 2014 року виражені були у такому ступеню, що мали суттєвий вплив на її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Отже, експерти наголошують, що ОСОБА_14 на час укладення нею договору довічного утримання 17 грудня 2014 року страждала на органічний афективний розлад, депресивний (МКХ-10; F06.36) на соматично несприятливому фоні із глибокою астенією до порушення свідомості у стадії обнуляції (МКХ-10; F05.0). Та на момент укладення договору довічного утримання 17 грудня 2014 року ОСОБА_14 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відтак сумніватися в висновках експертів у суду немає підстав. При цьому слід зазначити, що висновок повторної судово - психіатричної експертизи № 168 ц від 17.08.2016 року базується та відповідає показам свідків, що давали свої пояснення в ході судового розгляду, а саме : ОСОБА_21; ОСОБА_16; ОСОБА_17; ОСОБА_18 ОСОБА_19; а також нотаріуса ОСОБА_20, які особисто не зацікавлені в результатах розгляду справи та не перебували із сторонами по справі в особливих відносинах. Даючи покази в суді вони охарактеризовували відносини які існували між сторонами по справі та померлою ОСОБА_14, вказували на її матеріальний стан, статки які дозволяли ОСОБА_22 винаймати людей що здійснювали догляд за нею та влаштовували її повсякденний побут.

Незважаючи на різність показів свідків в частині наміру ОСОБА_14 ( за власним бажанням ; під тиском і примусом відповідача ОСОБА_2 та її матері укласти договір дарування чи інший договір щодо передачі у власність ОСОБА_2 квартиру) всі свідки зійшлися в єдиних показах щодо часу коли ОСОБА_14 познайомилася з ОСОБА_2 - кінець жовтня 2014 року.

06 листопада 2014 року ОСОБА_14 була госпіталізована в КМКЛ № 9 де 17 грудня 2014 року підписала з відповідачем по справі договір довічного утримання, а ІНФОРМАЦІЯ_10 померла.

Згідно показів зазначених вище свідків догляд ОСОБА_14 під час її перебування в лікарні здійснювала доглядальниця, праця якої оплачувалася коштами ОСОБА_14 так як в жовтні 2014 року вона продала приватний будинок який належав їй на праві власності.

Зазначене вище свідчить про те, що на час укладення між ОСОБА_22 та ОСОБА_23 договору довічного утримання останньою його умови не виконувалися, оскільки на час його підписання ОСОБА_14 перебувала на утриманні в лікарні під медичним наглядом лікарів. Відтак відсутні підстави вважати, що відповідач несла будь -які витрати по виконанню договору як і щодо витрат на поховання ОСОБА_14

Питання щодо відшкодування витрат які понесла ОСОБА_2 на поховання за умови їх доведеності підлягають судовому розгляду лише у разі заявлення таких вимог.

Відповідач вказуючи під час апеляційного розгляду на необхідність врахування судом тих обставин, що одночасно з підписанням договору довічного утримання ОСОБА_14 17 грудня 2014 року власноручно написала заяву, зі змісту якої вбачається, що вона усвідомлюючи значення своїх дій, просила оформити договір довічного утримання на ім'я ОСОБА_2, яка буде доглядати за нею довічно, у зв'язку з тим, що вона хвора і довіряє ОСОБА_2, а не сину і онукам, які її не відвідують і не дивляться за нею багато років,

( ухвала ВССУ від 06.09.2017 року) - не бере до уваги те, що у ході судового розгляду сторонами не ставилося питання щодо визначення стану здоров'я ОСОБА_14 на час написання зазначеної вище заяви.

Крім того, слід також зазначити, що ніхто із чотирьох онуків ОСОБА_22.( на користь яких нею було складено заповіт), на час підписання договору довічного утримання не був повнолітнім (1998, 2000, 2003, 2009 роки народження), відтак за своїм віком не могли здійснювати догляд за ОСОБА_14

Матеріали справи свідчать також про те, що підставою для вчинення нотаріальної дії нотаріусом ОСОБА_20 з виїздом за місцем перебування заявника ОСОБА_14 в лікарню, був тяжкий стан її здоров'я.

У той же час, незважаючи на те, що ОСОБА_14 перебувала в тяжкому стані, що підтверджується медичною документацією стаціонарного хворого № 14136 ( а саме 17.12.2014 року - загальний стан хворої залишається важким), приватний нотаріус на час посвідчення угоди не мала медичної документації яка б характеризувала стан здоров'я заявника, також не спілкувалася з лікарем і останній не був присутнім при підписанні договору.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення за правилами ст. 376 ЦПК України про задоволення вимог позивача з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381 -383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - У111, п. 8 розділу Х111 «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147 - У11 від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «про судоустрій і статус суддів» колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 яка діє від імені та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року скасувати та постановити нове, яким

Позовні вимоги ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітніх : ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задовольнити.

Визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_2 17 грудня 2014 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак Анжелою Юріївною реєстраційний номер 1700.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 березня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: