Справа № 136/138/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2018 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Белінська С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суд м. Липовець цивільну справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи - Костянтинівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-заявник) звернулась до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1), з 1996 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 року за адресою: АДРЕСА_1, а також встановлення факту постійного проживання разом із ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, в період з 1996 року по день відкриття спадщини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив. До складу спадщини увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського товариства площею 2,7531 гектарів, що розташована на території Костянтинівської сільської ради. Оскільки заявник в період з 1996 року по день смерті ОСОБА_2 проживала з ним однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, вона набула право на спадкування за законом як спадкоємиця четвертої черги, при цьому прийняла спадщину згідно частини третьої статті 1268 ЦК України. Для оформлення спадщини заявнику слід підтвердити факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, а також факт прийняття спадщини в порядку визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК України.

Представник заявника в судовому засіданні просив суд вимоги задовольнити.

Голова Костянтинівської сільської ради Липовецького району Вінницької області подав до суду заяву в якій вказав на обґрунтованість заявлених вимог, справу просив розглянути у відсутність представника органу місцевого самоврядування.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 8). Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив.

До складу спадщини увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського товариства площею 2,7531 гектарів, що розташована на території Костянтинівської сільської ради, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 29.12.2008 року.

З повідомлення Липовецької державної нотаріальної контори від 07.02.2018 року №01-09/85, а також Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 50820106 слідує, що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2 не заведена.

Заявник стверджує, що проживала спільно зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1996 року по день відкриття спадщини.

Згідно частини 1 статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

З зазначеного слідує, що для прийняття спадщини заявнику необхідно підтвердити факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту, про який просить заявник має для неї юридичне значення, оскільки дає право на реалізацію своїх прав на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2, іншого порядку чи можливості встановити зазначений факт заявник не має.

Судом встановлено, що факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини підтверджується даними, що вказані: 1) в довідці виконкому Костянтинівської сільської ради Липовецького району Вінницької області № 16 від 10.01.2017 року (а.с.13) в якій зазначено, що з 1996 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали спільно без реєстрації шлюбу як чоловік і дружина; 2) в довідках виконкому Костянтинівської сільської ради Липовецького району Вінницької області № 14, 15 від 10.01.2018 року (а.с.14) в яких вказано, що в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1; 3) показами свідка ОСОБА_3, яка повідомив суду, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з 1996 року по день смерті ОСОБА_2

Таким чином, суду надано достатньо доказів, які підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, з огляду на що заява в цій частині підлягає задоволенню.

В паспорті громадянина України, що виданий на ім'я ОСОБА_1, відсутня відмітка про реєстрацію її місця проживання за адресою місця проживання ОСОБА_2, а тому для оформлення спадщини заявнику слід встановити факт спільного проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини.

Згідно частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Встановлення факту про який просить заявник має для неї юридичне значення, оскільки дає право на прийняття спадщини після смерті спадкодавця за законом, іншого порядку чи можливості встановити зазначений факт заявник не має.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Реєстрація місця проживання або місця перебування особи це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

У рішенні від 14.11.2001 року по справі № 1-31/2001 (справа щодо прописки) Конституційний Суд України констатував, що вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним та непорушним (ст. 21 Конституції України). Водночас назване право не є абсолютним. Свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України можуть бути обмежені, але тільки законом (ст. 33 Конституції України).

З зазначеного слідує, що реєстрація місця проживання є адміністративною дією, яка встановлює додатковий зв'язок особи з державою і не є обставиною, яка підтверджує чи спростовує фактичне місце проживання або перебування особи.

Керуючись принципом верховенства права, закріпленим у статті 8 Конституції України, суд повинен виходити із того, що людина, її права та свободи є найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу положень частини 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, факт відсутності запису про реєстрацію постійного місця проживання позивача за місцем реєстрації ОСОБА_2, з урахуванням зазначених обставин, не може слугувати безумовною підставою позбавлення її законного права на прийняття спадщини, яка відкрилась після його смерті в порядку, передбаченому частиною 3 статті 1268 ЦК України.

Судом встановлено, що факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем підтверджується показами свідка ОСОБА_3 та довідкою виконкому Костянтинівської сільської ради Липовецького району Вінницької області № 13 від 10.01.2018 року (а.с.13) в якій вказано, що з 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_1 проживала спільно з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, суду надано достатньо доказів, які підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем на день відкриття спадщини.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76, 259, 263, 268, 273, 293, 354 ЦПК, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт, що в період з 1996 року ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) спільно проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) за адресою: АДРЕСА_1 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини із спадкодавцем - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.І. Стадник