Справа № 415/2868/16-ц
Провадження № 2/761/3220/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Логістичної компанії «Делівері» про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

24.10.2016 року на адресу суду від Лисичанського суду Луганської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Логістичної компанії «Делівері» про стягнення збитків у сумі 15500,00 грн. та неустойки в сумі 465,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.03.2016 року було відправлено вантаж, а саме шарові крани на загальну суму 15500,00 грн., зі складу представництва відповідача в м.Лисичанськ Луганської області на склад представництва відповідача в м.Івано-Франківськ на ім'я ОСОБА_2 Позивач під час оформлення відправлення вантажу зазначив працівникам на складі представництва відповідача в м.Лисичанськ Луганської області про оформлення додаткової послуги «Заборона видачі». Разом з тим, відмітка про заборону видачі товару у відповідних документах зроблена не була, внаслідок чого вантаж видано без згоди позивача, а тому він вважає, що відправлений ним вантаж є втраченим і відповідач зобов'язаний сплатити йому вартість втраченого вантажу. Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовився сплатити вартість вантажу, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до квитанції про прийом вантажу № від 04.03.2016 року, від вантажовідправника - позивача ОСОБА_1 на адресу одержувача ОСОБА_2 був відправлений вантаж в кількості 1 місця, тип - багаж, вагою 527,00 кг., об'ємом 0,84 куб.м. Відправка вантажу здійснювалась зі складу в м.Лисичанськ Луганської області представництва відповідач на інший склад відповідача в м.Івано-Франківськ.

З матеріалів справи вбачається та встановлено в судовому засіданні, що позивач під час оформлення відправлення вантажу зазначив працівнику на складі представництва відповідача в м.Лисичанськ Луганської області про оформлення додаткової послуги «Заборона видачі», що підтверджується копією паспорта та водійського посвідчення з відміткою про проставлення заборони видачі вантажу по квитанції № .

Також вказана обставина була підтверджена, письмовими показами завідуючого складом представництва відповідача в м.Лисичанськ Луганської області ОСОБА_3, який 04.03.2016 року безпосередньо приймав вантаж у позивача, був присутнім при його пакуванні та складав квитанція про прийом вантажу № .

Згідно з накладною № 3/01 від 03.03.2016 року вантажем є шарові крани КЗШП ЛУ80 RU16 у кількості 31 штука вартістю 500,00 грн. кожний, на загальну суму 15500,00 грн.

Відповідно до Правил транспортування експедирування вантажів (багажу), затверджених Наказом ТОВ «Делівері» за № 39 від 20.11.2012 року, з подальшими змінами (далі по тексту - Правила), відповідач здійснює транспортне експедирування вантажів (багажу) у порядку, передбаченому цими Правилами, Законом України «Про транспорт», Законом України «Про дорожній рух», Статутом автомобільного транспорту України, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, ЦК України, ГК України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють транспортно-експедиторську діяльність.

Транспортне експедирування вантажів (багажу) здійснюється на підставі договору на надання транспортно-експедиторських послуг, що укладається між замовником (вантажовідправником, вантажоодержувачем) і експедитором, і (або) заявки вантажовідправника на перевезення вантажу.

Крім того, даними Правилами визначено, що експедитор приймає вантаж (багаж) до перевезення на підставі заявки вантажовідправника, якому після прийому вантажу (багажу) надає квитанцію про прийняття вантажу до перевезення, яка є єдиними документом, що підтверджує прийняття вантажу до транспортування. Заявка на транспортне експедирування вантажу залишається у експедитора.

З матеріалів справи вбачається, що даний вантаж 07.03.2016 року було доставлено до складу представництва відповідача в м.Івано-Франківськ.

Пунктом 6.1 Правил передбачено, що видача вантажу (багажу) проводиться експедитором по електронним актам отримання вантажу (багажу) особам, зазначеним вантажовідправником у квитанції в якості вантажоодержувача, за умови заповнення всіх граф акту, з обов'язковим пред'явленням документа, що посвідчує особу паспорта або водійського посвідчення, що діють на території України.

Відповідно до копії акту отримання багажу № А-4983, вантаж було отримано 07.03.2016 року отримувачем ОСОБА_2 Для встановлення особи ОСОБА_2 було пред'явлено паспорт громадянина України.

У відповідності з ч.1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ч.1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

У відповідності з ст. 934 ЦК України за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Разом з тим, судом встановлено, що вантаж на складі представництва відповідача в м.Івано-Франківськ був виданий ОСОБА_2, після оплати ним доставки - 1358,50 грн. без врахування оформленої додаткової послуги «Заборона видачі».

Так позивач, дізнавшись 10.03.2016 року про те, що товар був виданий ОСОБА_2 без отримання його згоди, звернувся до відповідача з листом про повернення вантажу або відшкодування завданих збитків.

На вказаний лист позивач отримав 26.04.2016 року відповідь від ФОП ОСОБА_4, що була експедитором вантажу, у якому зазначено, що ОСОБА_5 отримав вантаж на складі представництва відповідача в м.Івано-Франківськ незаконно, про що було повідомлено правоохоронні органи. Службове розслідування, яке проводиться експедитором на даний час призупинено, а остаточне рішення буде прийнято після отримання відповіді від правоохоронних органів про прийняте рішення за вказаною заявою.

Таким чином, відповідачем було виконано обов'язок щодо перевезення вантажу з м.Лисичанськ до м.Івано-Франківськ, вантаж було доставлено на відповідний склад, однак видача вантажу належному отримувачу була здійснена без згоди позивача, враховуючи замовлену ним додаткову послугу «Заборона видачі», внаслідок чого отримувач ОСОБА_5 отримав вантаж неправомірно.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У відповідності з ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Оскільки, внаслідок невнесення працівниками відповідача до електронної квитанції про прийом вантажу відповідної інформації про замовлену позивачем додаткову послугу «Заборона видачі», у зв'язку з чим під час видачі вантажу отримувачу не було враховано вказану послугу та видача здійснена без згоди позивача, що призвело фактично до втрати вантажу, суд вважає, що позивачу діями відповідача було завдано збитки у зв'язку з неправомірною видачею вантажу, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість вантажу 15500,00 грн.

Щодо вимог про стягнення пені згідно з ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд не знаходить законних підстав для їх задоволення, оскільки відповідачем було виконано обов'язок щодо перевезення вантажу в повному обсязі, вантаж було доставлено, а позивач фактично не погоджується з якістю наданих послуг, а саме невнесення інформації працівниками відповідача під час оформлення відправлення вантажу про додаткову послугу, яка не була врахована при видачі вантажу отримувачу.

Також в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Логістичної компанії «Делівері» про стягнення збитків - задовольнити частково.

Стягнути з Логістичної компанії «Делівері» на користь ОСОБА_1 суму збитку в розмірі 15500 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з Логістичної компанії «Делівері» на користь держави судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

В решті вимог позов задоволенню не підлягає.

Інформація про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1;

Відповідач: Логістична компанія «Делівері», місцезнаходження: м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.15/2;

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: