КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 755/7923/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Арапіна Н.Є.

30 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 8 501,25 грн. щомісячно, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 8 921,25 грн. щомісячно, з індексацією суми, починаючи з моменту подання позову до досягнення дитини повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 860 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 25 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 860 грн. щомісячно, починаючи з 25 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі на кожного з дітей у розмірі 8 501,25 грн. щомісячно, з індексацією суми, починаючи з 25 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Посилається на порушення судом норм матеріального права.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3515/2018
В обґрунтування своїх доводів вказує на надання позивачем доказів, що підтверджують заявлені ним вимоги, довів наявність у відповідача корпоративних прав, обставини матеріального становища дітей. Зазначила, що позивач не зобов'язаний доводити здатність у відповідача сплачувати аліменти. Звертає увагу на те, що судом взяті до уваги усні заперечення відповідача, які не були доведені та обґрунтовані. Вказує, що визначений розмір аліментів не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 8 501 грн. 25 коп. та малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 8 921,25 грн. щомісячно, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з17 червня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а. с. 10). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачем (а. с. 11-13).

ОСОБА_2 зазначила, що з червня 2016 року шлюбні стосунки між сторонами фактично були припинені та відповідач покинув сім'ю в лютому 2017 року.

У вихованні дітей батько участі не бере, коштів на її утримання не надає, гроші на утримання дітей в добровільному порядку щомісячно відмовляється платити, приховує свій дійсний заробіток, місце роботи, своє фінансове становище та майнові можливості.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що діти сторін: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають разом з матір'ю ОСОБА_2 та перебувають на її утриманні, а відповідач не приймає участі у вихованні дітей та не надає матеріальної допомоги.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_3 є засновником та директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікувально-діагностичний центр «Домашній лікар» (а. с. 50-55).

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене та те, що у відповідача наявна інша малолітня дитина - донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка знаходиться на його утриманні (а. с. 58), рівність обов'язку батьків по утриманню дітей, майновий стан відповідача, який має задовільний стан здоров'я, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення аліментів в розмірі по 1 860 грн. на кожну дитину правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що визначений розмір аліментів не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини відхиляється колегією суддів.

Відповідно до ст. 7Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн.

Крім того, кожен із батьків зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За наведеного, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова