ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1735/18 Номер провадження 22-ц/814/523/18Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 вересня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У серні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом. Вказувало, що 13 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач належним чином умови договору не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 20 922, 27 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_2

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 вересня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», заборгованість в сумі 19 449, 78 грн. Вирішено питання стягнення судових витрат.

Рішення оскаржила відповідач, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що позивачем не було доведено наявність між сторонами договірних відносин.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14 листопада 2013 року між сторонами було укладено договір № б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3, 6 % на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно розрахунку наданого ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання за кредитним договором утворилась заборгованість у загальному розмірі 20 922, 27 грн., що складається із заборгованості: за кредитом - 2 219, 04 грн., процентами - 4 282, 40 грн., пені - 12 946, 34 та судового штрафу - 1 472, 49грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність заборгованості у заявленому розмірі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідачем не оспорюється факт укладення кредитного договору, а з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами.

Також із наданих банком розрахунків вбачається, що позичальник порушив умови договору, допустивши прострочення виконання зобов'язання, у зв'язку з чим у позивача виникло право на стягнення існуючої заборгованості за кредитним договором у судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності існування між сторонами договірних зобов'язань є безпідставними з огляду на наступне.

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

ОСОБА_2 висловила свою волю на укладання кредитного договору шляхом приєднання до запропонованого договору, підписавши заяву позичальника, чим підтвердила досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Крім того, сам факт укладення кредитного договору відповідачем не оспорюється, а з розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

Перевіривши зазначені докази в сукупності та взаємозв'язку колегія суддів вважає, що посилання скаржника на недотримання вимог закону щодо письмової форми правочину є необґрунтованими.

Однак, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника щодо одностороннього підвищення кредитором процентної ставки.

Пунктом 1.1.3.2.3 вказаних Умов передбачено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення Клієнта.

Згідно пункту 1.1.2.3 Умов та правил клієнт банка зобов'язаний отримувати виписки про стан карткового рахунку та про операції, що проводяться по картрахунку.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.9 банк має право для різних цілей, зокрема про зміну тарифів, встановити контакт з клієнтом, використовуючи будь-які канали зв'язку: відправлення смс-повідомлення на мобільний телефон клієнта, авторизація за допомогою мобільного телефону і ОТР-паролю, поштовий лист, телеграма, повідомлення по електронній пошті, повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування, друк на чеках терміналів, інші засоби комунікації.

У відповідності до пункту 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику картки виписки про стан картрахунку і про здійснені за минулий місяць операції по картрахунку. У разі підключення власника картки до системи Internet-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень.

За змістом статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Матеріали справи містять доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки.

Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 статті 81 ЦПК вказує на обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивач не надав суду доказів виконання встановленого законом обов'язку з дотриманням процедури направлення оповіщення божнику про зміну процентної ставки, а тому заборгованість за процентами слід розрахувати за процентною ставкою, що визначена умовами договору, а саме - 36 % річних.

Вищезазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05 липня 2018 року при розгляді справи № 563/171/17-ц.

Вирішуючи питання періоду, в межах якого підлягають стягненню відсотки за корситування кредитом, колегія суддів зважає на заяву ОСОБА_2 про застосування наслідків позовної давності /а.с. 45/.

Так, статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, і відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тобто, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14.

Вбачаючи, що умовами договору передбачено погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів, то, колегія суддів вбачає підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності до заборгованості по щомісячних платежів поза межами строку загальної позовної давності, а саме - до серпня 2015 року, відмовивши у задоволенні позову у вказаній частині з підстав, визначених ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Розраховуючи розмір відсотків, що підлягають стягненню, колегія суддів бере за основу наступну формулу: сума боргу * розмір річних : 100% : 365 днів * кількість днів в періоді.

За таких обставин, розмір заборгованості за відсотками (у межах трьохрічного строку позовної давності, за окремими платежами) складає 2 767, 91 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на необхідність застосування спеціальної позовної давності до пені і штрафу, оскільки, згідно розрахунку, заборгованість за вказаними різновидами цивільно-правової відповідальності, нарахована позивачем саме у межах річного строку позовної давності, передбаченого ст. 258 ЦК України.

Також необґрунтованими є твердження скаржника, що судом було допущено подвійне стягнення пені і штрафу, позаяк судом першої інстанції, при ухваленні судового рішення, було враховано правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15, і відмовлено у задоволенні вимог позивача про стягнення штрафу.

Разом з тим, співвідносячи розмір заборгованості за тілом кредиту і нараховану позивачем заборгованість по пені, судова колегія зауважує їх об'єктивну неспівмірність, а тому керуючись принципом розумності та справедливості застосування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язання, на підставі положень ч. 3 ст. 551 ЦК України і правового висновку Верховного Суду України від 04 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої позивачем пені до розміру заборгованості за тілом кредиту, тобто до 2 219 грн.

Беручи до уваги положення ч. 13 ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, при ухваленні нового рішення вирішує питання розподілу понесених між сторонами судових витрат, які були сплачені при подачі АТ КБ «ПриватБанк» позову - 1 762 грн. /а.с. 1/ і подачі ОСОБА_2 апеляційної скарги - 2 643 грн. /а.с. 62/. Враховуючи, що суд прийшов висновку про стягнення 7 205, 95 грн. заборгованості за кредитом, то із загального об'єму позовних вимог вказана сума складає 34, 44 %. За таких обставин, відшкодування понесених судових витрат підлягає у відповідному процентному співвідношенні.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 вересня 2018 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 13 листопада 2013 року, що у загальному розмірі становить 7 205, 95 грн. (сім тисяч двісті п'ять гривень 95 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 606, 83 грн. (шістсот шість гривень 83 копійки) в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 1 737, 75 грн. (одна тисяча сімсот тридцять сім гривень 75 копійок) в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л. І. Пилипчук

О. В. Чумак