Постанова

Іменем України

14 червня 2018 року

м. Київ

справа № 450/2332/16-ц

провадження № 61-1755 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
третя особа-ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у складі судді Добош Н. Б., від 31 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області у складі суддів: Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І. від 12 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - ОСОБА_10, про відшкодування збитків.

Встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - ОСОБА_10, про відшкодування збитків.

Позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. 10 грудня 2014 року позивач уклала з ОСОБА_10 договір оренди вказаного будинку, відповідно до якого вартість проживання за один місяць становила 3 500,00 грн. ОСОБА_10 передав ОСОБА_4 10 500,00 грн в рахунок оплати за оренду житла, про, що між сторонами укладено розписку.

Після укладення договору оренди сторони прибули до вказаного вище будинку для передачі будинку та складання акту приймання-передачі майна, де ними було виявлено сторонніх осіб, які безпідставно зайняли будинок та проживали в ньому, внаслідок чого ОСОБА_10 відмовився від договору оренди будинку.

18 травня 2016 року позивач дізналася про те, що відповідачі надали державному виконавцю договір оренди будинку з ОСОБА_11 про те, що вона орендує спірний будинок у позивача.

Позивач зазначає, що повинна була отримувати 3 500,00 грн щомісяця орендної плати відповідно до договору оренди, а тому просила відшкодувати збитки у розмірі 63 000,00 грн за 18 місяців.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів упущення ним вигоди, оскільки договір оренди є реальним з моменту передачі відповідного майна, однак передачі майна в оренду не відбулося.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки не встановили всіх обставин справи, на які посилався позивач.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 грудня 2017 року вказану касаційну скаргу передано на розгляд до Верховного Суду.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно із частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до чачтини 1 статті 317 ЦК Українивласникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 статті 640 ЦК України визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки акт прийому-передачі житлового будинку не було складено через вчинені власникові перешкоди, а тому вказаний договір не є реальним. Отже вказаний договір оренди не може бути належним доказом понесених збитків (упущеної вигоди) позивачем.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що суди, відмовляючи у задоволенні позову керувалися припущеннями про те, що спірний договір оренди не є реальним. Однак суди попередніх інстанцій дослідили наявні в матеріалах справи докази та дійшли обґрунтованого висновку про те, що з урахуванням положень статті 640 ЦК України вказаний договір не є беззаперечним доказом понесених відповідачем збитків.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_4.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська