КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1912/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Пятничук І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

секретар - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року,

встановив:

у жовтні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року разом з нею за адресою її проживання, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем у вересні 2017 року донька залишилась проживати з нею, однак між сторонами існує спір з приводу місця проживання дитини.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року позов було задоволено, визначено місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, , АДРЕСА_1.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12 червня 2018 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та направити справу на новий розгляд до Славуцького міськрайонного суду Хмельницької області за підсудністю, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що з 16 жовтня 2009 року по 08 вересня 2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір'ю. Позивач зазначала, що вона має регулярний дохід, необхідний для забезпечення дитини, проживає у належній їй на праві власності квартирі, у якій створені необхідні умови для проживання та розвитку дитини. Вказувала, що ОСОБА_4 не працює та не має стабільного доходу та власного житла, що свідчить про неможливість забезпечення необхідних умов для проживання дитини разом з батьком, однак останній періодично заявляє вимоги про передачу йому дитини на проживання, у зв'язку з чим просила визначити місце проживання дитини разом з нею.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року позов було задоволено, визначено місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання з матір'ю. Такий висновок є законним та відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 19, 141, 157, 161 СК України.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права та вказував, що судом було відкрито провадження у справі з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки 03 листопада 32017 року він змінив зареєстроване місце проживання. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 109 ЦПК України у редакції, яка діяла на момент звернення до суду з позовом, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач звернулась до суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача: АДРЕСА_3.

Частиною ст.122 ЦПК України у вказаній редакції визначено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що судом було направлено запит до Відділу з обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м.Києві про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4

У відповіді Відділу з обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м.Києві від 30 жовтня 2017 року, яка надійшла до суду 08 листопада 2017 року зазначено, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, що є територією Святошинського району м.Києва. Того ж дня судом першої інстанції було відкрито провадження у справі.

Частиною 1 ст. 31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було передано справу на розгляд іншому суду в порушення вимог п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України не можуть бути підставою для направлення справи на новий розгляд до Славуцького міськрайонного суду Хмельницької області, оскільки частиною 2 ст. 31 ЦПК України встановлено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

В даному випадку судом першої інстанції було дотримано норми процесуального права при відкритті провадження у справі, а тому підстави для скасування рішення суду з підстав, передбачених ст. 378 ЦПК України, відсутні.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що копію оскаржуваного судового рішення було отримано відповідачем за адресою: АДРЕСА_3 15 травня 2015 року особисто, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи. У заяві про перегляд заочного рішення, подану у червні 2018 року, відповідачем також було вказано адресу місця проживання: АДРЕСА_4, за якою він отримував поштову кореспонденцію.

Доводів щодо незаконності висновків суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог апеляційна скарга не містить.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що мотивувальна частина рішення містить посилання на встановлення обставин, що не відповідають дійсності та суперечать висновку суду, зробленому за наслідками розгляду позовних вимог ОСОБА_3

Так, у абзаці 3 сторінки 4 оскаржуваного рішення судом першої інстанції зазначено: «враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про відсутність у відповідача самостійного доходу, те, що дитина проживає з батьком, який належно нею опікується і утримує, та беручи до уваги, що протилежного відповідачем не доведено», що вочевидь не відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 4 даної статті визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене, рішення суду слід змінити, виключивши з мотивувальної його частини посилання на відсутність у відповідача самостійного доходу та проживання дитини разом з батьком, а в іншій частині залишити рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року змінити та виключити з мотивувальної частини слова «враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про відсутність у відповідача самостійного доходу, те, що дитина проживає з батьком, який належно нею опікується і утримує, та беручи до уваги, що протилежного відповідачем не доведено».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 30 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді