АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року

м. Київ

справа № 752/14208/15-ц

провадження № 22-ц/796/4360/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
Суддів при секретарі учасники справи: Кулікової С.В., Музичко С.Г., Потапьонок К.В.,
відповідач - ОСОБА_5

представники відповідача - ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року /Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В./

у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, розподіл спільного сумісного майна та усунення перешкод у користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у рамках цивільної справи № 752/14208/15-ц шляхом накладення арешту та заборони вчинення будь-яких дій щодо відчуження квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,30 кв.м., що належить ОСОБА_5 на праві власності згідно зі свідоцтвом про право власності від 03.12.2007, виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 21.11.2007 № 2052-С/К1; накладення арешт та заборони на вчинення будь-яких дій щодо відчуження земельної ділянки, площею 0,0665 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування земельної ділянки від 06.02.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 297, та державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ 126582 від 11.12.2004 р., виданий Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). /а.с. 42-44/

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.02.2018 року заяву про забезпечення позову задоволено. /а.с. 51-54/

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23.02.2018 року.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на постановлення судом оскаржуваної ухвали з порушенням вимог процесуального законодавства України. Вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, не враховано, що докази долучені до заяви про забезпечення позову не є належними у розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України, зокрема надані позивачем оголошення розміщені на інтернет-сторінках не підтверджують того, що відповідач намагалася відчужити належне їй майно, а також того, що вони були розміщені саме відповідачем. Вказує, що факт внесення ОСОБА_5 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про земельну ділянку вказує на виконання нею вимог закону про державну реєстрацію нерухомого майна та не підтверджує бажання чи намір відповідача відчужити земельну ділянку.

ОСОБА_9 своїм правом, згідно ст. 360 ЦПК України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ &q?К ;Про судоустрій і статус суддів&quсу;, п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ &quXI;Про судоустрій і статус суддів&qu с; до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін на підставі наступного.

У провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 752/14208/15-ц за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, розподіл спільного сумісного майна та усунення перешкод у користуванні майном.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2015 року відкрито провадження у справі.

Після відкриття провадження у справі, 22.02.2018 року ОСОБА_9 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався нормами ч. 2 ст. 149 ЦПК України про те, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; п. 1 ч.1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України про те, що позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи інших осіб; заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами; п. 4, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, пересвідчитися, що існує спір між сторонами та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Встановивши, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, виконання майбутнього рішення суду може бути утрудненим або неможливим, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з наступних підстав.

Так, статтею 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями ст. 152 ЦПК України визначено порядок подачі заяви про забезпечення позову, зокрема встановлено, що після відкриття провадження у справі заява про забезпечення позову подається до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Матеріали контрольного провадження свідчать про те, що заявник звернувся із заявою про забезпечення позову до Голосіївського районного суду м. Києва після відкриття провадження у справі, що свідчить про те, що ним було дотримано порядок звернення до суду із відповідною заявою.

Співвідносячи негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, а також враховуючи, що предметом спору є, у тому числі, вимоги про поділ нерухомого майна, на яке оскаржуваною ухвалою, в порядку вжиття заходів забезпечення позову, накладено арешт та заборону вчинення будь-яких дій щодо його відчуження, колегія суддів приходить до висновку щодо співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, з урахуванням їх уточнень.

Крім того, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову за своєю суттю передбачає обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що обраний позивачем вид забезпечення позову спрямований на запобігання відчуженню нерухомого майна, що є предметом спору, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому накладення арешту на зазначене вище майно до ухвалення рішення у справі жодним чином не порушує законні права та інтереси ОСОБА_5, оскільки таке майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Таким чином, оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: