КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 752/6248/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/443/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - ЛитвиненкоОлени Леонідівни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року,

встановив:

у серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, укладеним між сторонами 15 жовтня 2015 року, в розмірі 23 504 грн. 47 коп., посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з тіла кредиту в розмірі 5 147 грн. 77 коп., 6 273 грн. 39 коп. відсотків за користування кредитом, 10 487 грн. 86 коп. пені та штрафів в розмірі 500 грн. та 1 095 грн. 45 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що 15 жовтня 2015 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, який складається з Заяви клієнта про приєднання, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку. Відповідно до умов даного договору відповідачу було надано кредит в розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при зверненні до суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що підписанням Анкети-заяви ОСОБА_3 приєднався до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що разом становить кредитний договір. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом, позивачем на підтвердження заявлених вимог було надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» від 15 жовтня 2015 року, з якої вбачається, що своїм підписом відповідач ОСОБА_3 надав згоду на те, що дана Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складають договір про надання банківських послуг.

З наданого до матеріалів справи витягу з Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що їх положеннями врегульовані не тільки умови кредитування, на що вказує апелянт, а і умови розміщення та обслуговування банківського вкладу.

Матеріали справи містять копію Договору банківського вкладу «Депозит Плюс» строковий на 6 міс.», укладеного 15 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого відповідач розмістив у банку грошові кошти в розмірі 800 дол. США строком на 6 місяців зі сплатою відсотків на суму вкладу в розмірі 11% річних, що дає підстави вважати, що договором про надання банківських послуг, про який йдеться у вказаній Заяві-анкеті, є Договір банківського вкладу №SAMDNWFD100, а не кредитний договір.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотними умовами кредитного договору є його предмет, строк повернення та ціна (розмір відсотків). Разом з тим, з наданої позивачем до суду Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не можливо встановити наміру відповідача отримати кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Крім того, позивачем до суду не надано доказів про те, чи було отримано відповідачем кредитну картку, не зазначено її номер та тип, що позбавляє суд можливості перевірити зазначені у позові обставини. Сам по собі розрахунок заборгованості не може бути беззаперечним доказом укладення між сторонами кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості перед банком, оскільки даних щодо отримання ОСОБА_3 кредитної картки матеріали справи не містять.

Також слід зазначити, що типові Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», які є складовими частинами кредитних договорів банку з фізичними особами, містять поля для заповнення даних щодо бажаних типу картки та кредитного ліміту, однак таких даних заява ОСОБА_3 не містить. Жодних доводів на спростування вказаних обставин в апеляційній скарзі не наведено.

Неспроможними є і доводи апелянта про те, що відповідачем не надано до суду власного розрахунку заборгованості, який би свідчив про те, що вказаний позивачем розмір не відповідає дійсності, а також про те, що з вимогами про визнання кредитного договору недійсним відповідач до суду не звертався, оскільки укладення такого договору між сторонами позивачем доведено не було, а факт обізнаності ОСОБА_3 з Умовами та правилами надання банківських послуг не свідчить про укладення ним саме кредитного договору та отримання коштів за ним, тоді як матеріали справи свідчать про укладення між сторонами 15 жовтня 2015 року договору банківського вкладу.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко ОлениЛеонідівни залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 30 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді