Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 501/2334/15-ц

провадження № 61-32527св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт»,

треті особи: незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2017 року у складі судді Максимовича Г. В. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Сидоренко І. П., Станкевича В. А., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «ІМТП»), треті особи: незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту (далі - профспілка), спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому просила поновити строк на оскарження наказів директора ДП «ІМТП» (на цей час - державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі - ДП «МТП «Чорноморськ») від 26 січня 2015 року «Про переміщення працівників підприємства» та від 26 січня 2015 року про її переміщення; визнати незаконним та скасувати накази директора підприємства від 26 січня 2015 року № 33 та № 46/0 «Про переміщення працівників підприємства» в частині переміщення; визнати незаконним та скасувати наказ від 23 квітня 2015 року № 234/0-6 про припинення трудового договору та її звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України; поновити її на роботі; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 27 жовтня 1992 року вона працювала на підприємстві відповідача на посаді тальмана 4-го терміналу порту. Вважає накази від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та від 26 січня 2015 року № 46/О про її переміщення незаконними, оскільки на третьому терміналі було збільшено штат та її було переміщено до іншого структурного підрозділу, що не обумовлено укладеним з нею трудовим договором.

Фактично відбулось переведення, а не переміщення, про що вона не повідомлялась у встановлений законом строк. Також зазначала, що вона була звільнена без попередньої згоди незалежної профспілки порту, членом якої вона є.

На підставі спірних наказів відповідач проводить збільшення робочих місць та штату працівників на третьому терміналі порту який ліквідується, шляхом виключення з штатного розпису структурних підрозділів порту певного переліку робочих місць та посад.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідач перемістив та зарахував її до штату іншого структурного підрозділу порту і надав роботу як працівнику третього терміналу на посаді тальмана, що не обумовлено умовами трудового договору.

Посилаючись на статтю 32 та частину першу статті 40 КЗпП України, вважає дії відповідача такими, що порушують її трудові права.

Крім того, у зв'язку з її відмовою виконувати наказ про переведення, відповідач неправомірно не допускав її до роботи, обумовленої трудовим договором, та не нарахував і не виплатив заробітну плату, що є також порушенням її трудових прав. Просила позов задовольнити.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 строк на оскарження наказу директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 46/0 «Про переміщення ОСОБА_3.».

Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису четвертого терміналу посади тальмана, яку займала ОСОБА_3

Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 46/0 «Про переміщення ОСОБА_3.».

Визнано незаконним та скасовано наказ першого заступника директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 234/О-6 про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_3 за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі в ДП «ІМТП» (на цей час ДП «МТП «Чорноморськ») на посаді тальмана четвертого терміналу.

Стягнуто з ДП «ІМТП» (на цей час ДП «МТП «Чорноморськ») на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 02 лютого 2015 року до 23 січня 2017 року в сумі 101 653,49 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, щоОСОБА_3 було саме переміщено, а не переведено на роботу тальмана 3-го терміналу, оскільки залишилися незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади), та відбулась лише зміна робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи), а тому накази директора порту від 26 січня 2015 року є незаконними і підлягають скасуванню. Встановивши, що ОСОБА_3, яка є членом виборного органу Незалежної профспілки працівників порту, звільнена без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищого органу цієї профспілки, що є порушенням вимог трудового законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У червні 2017 року ДП «МТП «Чорноморськ» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що у зв'язку з виданням наказу від 26 січня 2015 року № 33 на підприємстві ДП «ІМТП» не відбулося ні скорочення штату, ні скорочення чисельності працівників. Позивача було переміщено зі збереженням посади з одного структурного підрозділу до іншого в межах одного підприємства відповідача. На підприємстві відбулося саме переміщення, а не переведення. Позивач не надала доказів легалізації профспілки, та не встановлено, в який період вона була членом виборного органу профспілки. Також неправильно розраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 надіслала заперечення на касаційну скаргу, у яких просила залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 501/2334/15-ц 31 травня 2018 року передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суди встановили, щоміж сторонами виникли правовідносини щодо переміщення працівника, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

23 січня 2015 року ДП «ІМТП» було видано наказ про зміни в організації виробництва і праці третього терміналу, згідно з яким передбачалась ліквідація з 23 квітня 2015 року структурного підрозділу «3 термінал» з усіма робочими місцями та посадами за штатним розписом.

26 січня 2015 року ДП «ІМТП» видало наказ про переміщення працівників, зокрема ОСОБА_3, яке відбулося у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, що пов'язані з переданням в оренду основних засобів структурного підрозділу «3 термінал».

Оскільки позивач ОСОБА_3 відмовилась від переміщення, то 23 квітня 2015 року відповідач видав наказ про її звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із частиною третьої статті 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

ОСОБА_3 членом виборного органу Незалежної профспілки працівників порту, тому для її звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідач повинен був отримати згоду виборного органу первинної профспілкової організації та вищестоящого органу цієї профспілки.

Таким чином, правильним є висновок судів про те, що прийнявши рішення про звільнення з роботи члена виборного органу Незалежної профспілки працівників порту без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки, відповідач порушив вимоги чинного трудового законодавства.

Норма статті 32 КЗпП України передбачає, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації або в іншу місцевість хоча б разом з підприємством, установою, організацією допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках передбачених законом.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Отже, з урахуванням зазначених норм власник не має права вийти за межі трудового договору, і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору; в межах цих умов переміщення можливе, поза ним - протиправне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору: залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

У відповідному розділі Національного класифікатора України «Класифікатор професій» ДК003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року № 327, є посада «тальмана».

Наказом директора порту від 23 грудня 2013 року затверджено посадову інструкцію тальмана терміналу, тобто в порту діє єдина посадова інструкція «тальмана», незалежно від структурного підрозділу, у якому працівник виконує посадові обов'язки тальмана.

У штатних розписах 4-го терміналу та 3-го терміналу зазначено посаду тальмана.

Таким чином, правильним є висновок про те, що ОСОБА_3 було саме переміщено, а не переведено на роботу тальмана 3-го терміналу, оскільки залишилися незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади) та відбулась лише зміна робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи), а відповідно до частини другої статті 32 КЗпП України не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 цього Порядку, суди правильно зазначили, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Разом з тим згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Оскільки відповідач вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, а також з урахуванням того, що переміщення позивачки відбулось з дотриманням норм трудового законодавства, висновок судів про визнання незаконними та скасування наказу від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису 3-го терміналу посади тальмана, яку обіймала ОСОБА_3, та наказу від 26 січня 2015 року № 46-0 про переміщення ОСОБА_3 на посаду тальмана 4-го терміналу, є помилковим.

Пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Зважаючи на те що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені повно, але суд зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню в частині поновлення ОСОБА_3 строку на оскарження наказу директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 46/0 «Про переміщення ОСОБА_3.» та їх скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, ураховуючи положення пункту 3 частини третьої статті 409 ЦПК України, частини першої статті 412 ЦПК України, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги ДП «МТП «Чорноморськ» та скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2017 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року в частині задоволення вимог про поновлення строку для оскарження та скасування наказів директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та від 26 січня 2015 року за № 46/0 «Про переміщення ОСОБА_3.» з ухваленням нової постанови в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року в частині поновлення ОСОБА_3 строку для оскарження наказу директора державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року за № 46/0 «Про переміщення ОСОБА_3»; визнання незаконним та скасування наказу директора державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису четвертого терміналу посади тальмана, яку займала ОСОБА_3; визнання незаконним та скасування наказу директора державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 46/0 «Про переміщення ОСОБА_3» скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконними та скасування наказів директора підприємства від 26 січня 2015 року № 33 та № 46/0 «Про переміщення працівників підприємства» відмовити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.

Абзац шостий резолютивної частини рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2017 року викласти в такій редакції:

«Поновити ОСОБА_3 у державному підприємстві «Іллічівський морський торговий порт» (нині державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ») на посаді тальмана.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення суду першої та апеляційної інстанцій в скасованій частині втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. І. Крат В. П. Курило