ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року

м. Харків

Справа № 643/5842/16-ц

Провадження № 22-ц/790/560/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Коваленко І.П., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання: Прокопчук І.В.,

сторони справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 26 червня 2018 року (суддя Шмадченко С.І.), -

встановив:

У провадженні Київського районного суду міста Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (надалі Управління) про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Управління про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

23 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти заборону на виїзд неповнолітньому сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України у супроводі матері без згоди та супроводу батька. Також у якості забезпечення позову просив до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-якій формі вчиняти будь-які дії щодо зміни місця проживання та вивезення ОСОБА_3 за межі м. Харкова без згоди батька, ОСОБА_2, та залишати дитину з будь-якими особами окрім біологічної матері, ОСОБА_1

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 зареєстрована і постійно проживає на території Португалії, безробітна, власного доходу та житла там не має, дитина, ОСОБА_2, з нею не зареєстрований і не проживає. Аліменти, що сплачуються ОСОБА_2 на утримання сина, витрачаються не за призначенням, а на утримання матері та брата позивача за первісним позовом. На час розгляду справи матір дитини планує продати належну їй в Україні на праві власності нерухомість, і існує загроза вивезення ОСОБА_3 на постійне місце проживання до Португалії.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 26 червня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що тимчасове обмеження у виїзді за межі України та заборона зміни місця проживання на стадії судового розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька не передбачені ст. 150 ЦПК України у якості способу забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову. Скарга мотивована тим, що судом не було враховано особистість матері дитини, надання їй законодавством можливості вивезти малолітню дитину на відпочинок строком на один місяць, після якого вона може не повернутися до України. Також йому чиняться перешкоди у спілкуванні з сином, не виконується рішення суду про надання можливості відпочивати з сином у літній період, державні органи бездіяльні у захисті його прав як батька. Дитина протягом 2015-2018 років проживала в Україні без матері.

Крім того, в апеляційній скарзі міститься клопотання про винесення окремої ухвали щодо передачі малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в приміщенні Апеляційного суду Харківської області на виконання рішення суду у цивільній справі № 643/13374/13 - ц про встановлення часу відпочинку заявника з сином у літній період протягом 1,5 місяців, що злісно не виконується з боку відповідачки.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Кружиліної О.А. від 18 липня 2018 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 26 червня 2018 року (аркуш 106 контрольного провадження).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2018 року справа призначена до розгляду в судовому засіданні (аркуш 110 контрольного провадження).

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

03 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду 11 жовтня 2018 року у справі визначено колегію судів Харківського апеляційного суду із головуючим суддею (суддею-доповідачем) Тичковою О.Ю. (аркуш 130 контрольного провадження).

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали контрольного провадження, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст.150 ЦПК заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналіз ст. 149 ЦПК України дає підстави вважати, що вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов'язком суду у разі, якщо існують обставини, що можуть ускладнити виконання рішення в майбутньому.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Отже, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з позовною заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (надалі Управління) з позовом про позбавлення його батьківських прав, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька. ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1, третя особа: Управління із зустрічним позовом про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Згідно частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Враховуючи характер заявлених сторонами справи позовних вимог, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та заборони дитині зміни місця проживання у якості забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги є фактично обґрунтуванням позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 і висновків суду першої інстанції стосовно заяви про забезпечення позову не спростовують.

Оскільки ухвала суду постановлена із додержанням норм процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також ставить питання про винесення окремої ухвали щодо передачі малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в приміщенні Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_2 з метою виконання рішення суду щодо відпочинку батька з сином у літній період протягом 1,5 місяців.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. (ч.ч. 1,10 ст.262 ЦПК України).

Верховний Суд України в п. 22 Постанови Пленуму від 24.10.2008 року №12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" роз'яснив, що апеляційні суди постановляють окремі ухвали щодо порушення норм права та помилок, зокрема тяганини, інших недоліків під час розгляду справи, допущених судом першої інстанції, що не фіксуються в судовому рішенні апеляційного суду.

Заявляючи клопотання про постановлення окремої ухвали, ОСОБА_2 не навів підстави для застосування ст.ст. 262, 385 ЦПК України. Питання виконання рішення суду, що набрало законної сили, вирішується територіальними органами державної виконавчої служби України в порядку, визначеному законом. Тому у задоволенні клопотання заявника про постановлення окремої ухвали належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 26 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2018 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.П. Коваленко

Р.М. Піддубний