Постанова

Іменем України

06 березня2018 року

м. Київ

справа № 164/1056/15-ц

провадження № 61-3977св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

відповідач - Колківська селищна рада Маневицького району Волинської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_4,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2016 року в складі суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її чоловік ОСОБА_5, внаслідок чого з поважних причин не встиг прийняти і оформити спадщину після смерті свої батьків: ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 смт Колки Маневицького району Волинської області та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, смт Колки, Маневицького району Волинської області.

На момент смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 єдиним спадкоємцем першої черги був їхній син ОСОБА_5

Позивач вказувала, що після смерті ОСОБА_5 його неповнолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями за законом в порядку спадкової трансмісії.

Посилаючись на те, що отримати свідоцтво про право на спадщину в даний час її неповнолітні діти не мають можливості через відсутність на спадкове майно правовстановлюючих документів і в позасудовому порядку вирішити це питання неможливо, а шестимісячний строк для звернення спадкоємців до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті їх діда та баби для прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії було пропущено, позивач просила суд визначити неповнолітнім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 додатковий строк для прийняття спадщини.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 13 жовтня 2015 суду в складі судді Покидюка М. В. позов задоволено. Визначено ОСОБА_1, яка діє в інтересах її неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, для прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 та його батьків ОСОБА_7, ОСОБА_6 додатковий строк два місяці.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після смерті спадкодавця ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 смт Колки Маневицького району Волинської області та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, смт Колки, Маневицького району Волинської області і їх спадкоємцем є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Позивач ОСОБА_1, яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей, з поважних причин пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки в силу об'єктивних обставин, лише після смерті свого чоловіка та батька неповнолітніх дітей ОСОБА_5 дізналась про наявність спадкового майна, яке належало батькам останнього: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на яке він не оформив спадщини, а тому вона не мала можливості своєчасно звернутися з заявою в нотаріальну контору і з цих міркувань їй слід визначити додатковий строк для прийняття спадщини у два місяці.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволено. Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 13 жовтня 2015 суду скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач звернулась з даним позовом з метою успадкування її неповнолітніми дітьми житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 смт Колки Маневицького району Волинської області та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, смт Колки, Маневицького району Волинської області, тобто, того будинку і земельної ділянки, який успадкувала особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_4, прийнявши спадщину за заповітом, у зв'язку із чим рішенням суду першої інстанції порушено права останньої. Крім того, задовольняючи вимоги ОСОБА_1, заявлені в інтересах неповнолітніх дітей, та визначаючи неповнолітнім додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не урахував положень частини четвертої статті 1268 ЦК України, відповідно до яких неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину. З огляду на те, що закон не вимагає вчинення неповнолітньою особою або її представниками дій щодо прийняття спадщини, правові підстави для визначення неповнолітнім дітям додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, мотивував своє рішення на підставі неналежних доказів та обставинами, що не стосуються предмета спору, вказавши при цьому на право ОСОБА_4 на спадкове майно, яке не є предметом спору у даній справі. Суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не спростував висновки суду першої інстанції. Неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3мають право на спадкування за законом в порядку спадкової трансмісії замість свого батька спадкове майно баби та діда: ОСОБА_11 та ОСОБА_7 Вказано, що орган місцевого самоврядування є належним відповідачем у даній справі.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що, скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції обґрунтовано встановив порушення районним судом норм матеріального та процесуального права. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, які регулюють черговість спадкування за законом. У зв'язку із тим, що її не було залучено до розгляду справи судом першої інстанції, районним судом не було досліджено, що ОСОБА_7 заповів все своє майно ОСОБА_4, яка є єдиним спадкоємцем за заповітом спадкового майна, з метою спадкування подано позов у даній справі. Апеляційний суд належним чином встановив, що ОСОБА_4 прийняла спадщину за заповітом, у зв'язку із чим рішення суду першої інстанції про визначення додаткового строку для прийняття спірної спадщини порушує її права, а суд апеляційної інстанції, відмовивши в позові, усунув такі порушення. Також, судом апеляційної інстанції правомірно, на думку заявника, мотивовано оскаржене рішення тим, що районний суд не урахував положень частини четвертої статті 1268 ЦК України, відповідно до яких неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, а закон не вимагає вчинення неповнолітньою особою або її представниками дій щодо прийняття спадщини, у зв'язку із чим відсутні правові підстави для визначення неповнолітнім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 додаткового строку для подання ними заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 рокусправу призначено до судового розгляду.25 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_6, майно яке належало їй успадкував її чоловік ОСОБА_7, шляхом вступу в фактичне володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 смт Колки Маневицького району Волинської області та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, смт Колки, Маневицького району Волинської області.

ОСОБА_5, як син ОСОБА_7, належав до першої черги спадкоємців за законом після смерті останнього, однак спадщину не прийняв.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5, спадкоємцями якого є неповнолітні ОСОБА_2 і ОСОБА_3

На випадок свої смерті ОСОБА_7 склав заповіт від 04 червня 2013 року, яким все майно заповів своїй онуці ОСОБА_4, яка вступила в спадщину та оформила спадкові права на спірне майно.

Позивач, в інтересах неповнолітніх дітей, звернулась із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини з метою успадкування її дітьми житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 смт Колки Маневицького району Волинської області та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, смт Колки, Маневицького району Волинської області, тобто, спірних будинку і земельної ділянки, які успадкувала ОСОБА_4, прийнявши спадщину за заповітом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Разом з тим, відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції установлено, що спадкодавець ОСОБА_7 заповів все своє майно ОСОБА_4, яка на підставі заповіту вступила в спадщину.

Крім того, частиною четвертою статті 1268 ЦК України встановлено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що станом на момент відкриття спадщини щодо спірного майна, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були неповнолітніми, суд апеляційної інстанції правильно застосував положення частини четвертої статті 1268 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про те, що закон не вимагає вчинення неповнолітньою особою або її представниками дій щодо прийняття спадщини, у зв'язку із чим правові підстави для визначення неповнолітнім дітям додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, мотивував своє рішення на підставі неналежних доказів та обставинами, що не стосуються предмета спору, вказавши на право ОСОБА_4 на спадкове майно, яке не є предметом спору в даній справі, спростовуються змістом позовної заяви ОСОБА_1, матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції установлено, що позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщиниу даній справі подано ОСОБА_1, в інтересах неповнолітніх дітей, з метою успадкування останніми житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 смт Колки Маневицького району Волинської області та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, смт Колки, Маневицького району Волинської області, тобто, того ж майна, яке успадкувала ОСОБА_4, прийнявши спадщину за заповітом.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції, на думку скаржника не спростував висновки суду першої інстанції не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції навів мотиви для скасування рішення районного суду, врахувавши при цьому обставини, які необхідні для правильного вирішення даної справи, дослідивши та надавши оцінку доказам, які учасники справи подавали на підтвердження своїх вимог і заперечень, виконавши вимоги процесуального закону та обґрунтовано застосувавши вимоги норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги про те, що неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають право на спадкування за законом після їх баби та діда: ОСОБА_11 та ОСОБА_7, не містять підстав для скасування оскарженого судового рішення, оскільки таким рішенням апеляційного суду не встановлено відсутність прав неповнолітніх дітей, в інтересах яких подано позов, на спадкування, зокрема, після ОСОБА_7 за законом.

Доводи касаційної скарги про те, що орган місцевого самоврядування є належним відповідачем у даній справі зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та не дають підстав для скасування рішення апеляційного суду, оскільки орган місцевого самоврядування можливо залучити до розгляду справи у випадку відсутності інших спадкоємців спадкового майна за заповітом або законом. Судом апеляційної інстанції встановлено, що спадкоємцем за заповітом щодо спірного спадкового майна є ОСОБА_4, доводам та запереченням якої, у взаємозв'язку із доводами позивача, судом апеляційної інстанції надано належну оцінку, за наслідком чого ухвалено законне та обґрунтоване рішення.

Доводи касаційної скарги у їх сукупності зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення скаржником характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскарженого судового рішення. Такі доводи не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення про відмову в позові ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, встановивши при цьому необхідні фактичні обставини справи, зазначивши мотиви, за якими він вважав неправильними висновки суду першої інстанції та виконавши вимоги статті 303 ЦПК України, в редакції чинній на час апеляційного перегляду даної справи.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик