Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 760/21525/14-ц

провадження № 61-24879св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 в інтересах ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року в складі судді Коробенка С. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року прокурор прокуратури Солом'янського району м. Києва, назву якої змінено на Київську місцеву прокуратуру № 9, звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_4

ОСОБА_4 не мала змоги вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв'язку з сімейними обставинами, оскільки у період з квітня 2012 року по липень 2014 року перебувала в Російській Федерації, та здійснювала догляд за онукою її рідного брата, яка є особою з інвалідністю з дитинства.

28 серпня 2014 року державним нотаріусом Дев'ятої київської державної нотаріальної контори БочковоюН. Г. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 пропустила строк для прийняття спадщини без поважних на те причин.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі, поданій 29 грудня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заступник прокурора м. Києва просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права. ОСОБА_4 вперше повернулася в Україну лише 28 листопада 2012 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, що свідчить про наявність перешкод для подання заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк. Судами не враховано, що належні докази того, що особі, на яку складено заповіт, було відомо про смерть спадкодавця та можливість відкрити спадщину, в матеріалах справи відсутні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Солом'янського районного суду м. Києва.

27 лютого 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_10 як представника ОСОБА_5 мотивовані тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права. Матеріали справи містять докази перебування ОСОБА_4 з квітня 2012 року по липень 2014 року на території України і мала змогу звернутися своєчасно до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини - дня смерті особи (частина перша статті 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 Захоронення ОСОБА_6 здійснено КП «Спецкомбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на підставі звернення адміністрації лікарні за державний рахунок на Північному цвинтарі 03 вересня 2012 року. Після її смерті відкрилася спадщина.

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона згідно із законодавством матиме право, заповіла громадянці Російської Федерації ОСОБА_4

Відповідно до частин першої, другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

На день смерті ОСОБА_6 проживала у квартирі АДРЕСА_1.

25 грудня 2013 року ОСОБА_5 як спадкоємець четвертої черги за законом звернулася до Дев'ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, де заведено спадкову справу № 7/2014 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6

19 серпня 2014 року до Дев'ятої київської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, що складається з квартири АДРЕСА_1.

28 серпня 2014 року державним нотаріусом Дев'ятої київської державної нотаріальної контори Бочковою Н. Г. винесено постанову про відмову ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 у зв'язку з пропуском установленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор, який діє в інтересах ОСОБА_4, зазначав, що строк на отримання спадщини нею пропущеноз поважних причин, а саме у зв'язку з перебуванням за межами України за сімейними обставинами та відсутністю у неї інформації про смерть спадкодавця.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом наведеної статті поважними причинами пропуску строку для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Суди встановили, що згідно з довідкою голови Садівничого кооперативу «Юпітер» від 18 вересня 2014 року № 03 ОСОБА_4 проживала у свого брата ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2, з квітня 2012 року по липень 2014 року.

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 1486цс15 та від 14 вересня 2016 року у справі № 1215цс16.

Вирішуючи спір, врахувавши положення частини третьої статті 1272 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Проживання ОСОБА_4 за межами України та здійснення допомоги по догляду за дитиною, не є причинами, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця дізнатися про смерть спадкодавця та протягом шести місяців звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Сама по собі відсутність у ОСОБА_4 інформації про смерть спадкодавця, як визначив у своїх правовій позиції Верховний Суду України, не є достатньою підставою для визнання додаткового строку для прийняття спадщини.

Належних і допустимих доказів про наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, які завадили звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у період з 19 травня 2012 року по жовтень 2014 року, ОСОБА_4 не надала, обставини на які вона посилається, такими не є.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України (у чинній на час розгляду справи судами редакції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат