Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 317/3487/17

Провадження № 22-ц/778/1645/18

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

учасники справи:

позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26 січня 2018 року, повний текст якого складений 06 лютого 2018 року, в складі судді Громової І.Б., в справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 05.04.2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 4500,00 гривень.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк, на підставі п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, може змінювати кредитний ліміт.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач, у порушення норм закону та умов договору, свої зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 25.09.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 17 006,75 грн., яка складається з наступного:

7257,80 грн. заборгованість за кредитом;

4154,26 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

4308,65 грн.- заборгованість за пенею та комісія.

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг нараховані штрафи: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 786,04 грн., - штраф (процентна складова), які позивач і просив стягнути з відповідача, а також судові витрати в розмірі 1600 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26 січня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1, на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК», юридична адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , МФО305299 на р/р№3111, загальну суму боргу за кредитним договором б/н від 05.04.2011 року в розмірі 15 720,71 гривень (пятнадцять тисяч сімсот двадцять гривень 71 копійки) та понесені судові витрати у загальному розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійки.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що 05.04.2011 року між сторонами саме в письмовій формі був укладений договір, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку. Відповідач ОСОБА_2 висловив свою згоду на укладання договору саме в такій формі та зазначив, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому виді.

Суд першої інстанції, враховуючи умови договору, положення ст..ст. 549, 1049, 1050, 1054, 1055, ст..61 Конституції України дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом; копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу, оскільки в ній відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобовязання; умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє аргументи, викладені в апеляційній скарзі з таких мотивів.

Встановлено, що 05.04.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 3000 грн. на платіжну картку «Універсальна», зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Договір був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 10).

Згідно змісту вказаної заяви, підписаної ОСОБА_2, останній погодився, що вказана заява разом із памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні останньому для ознайомлення в письмовому вигляді та розміщенні на сайті ПриватБанку.

Згідно Заяви відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті ПриватБанку.

Даних про те, що ОСОБА_2 приєднується до даних Умов і Правил не в повному обсязі, послуг, які надає банк по даним Умовам та Правилам, заява не містить.

05.04.2011 року на ім'я ОСОБА_2 був відкритий картковий рахунок за №4149 4377 0539 4466, видано кредитну картку з терміном дії останній день квітня місяця 2018 року ( а.с.72).

05.04.2011 року на картковий рахунок був встановлений кредитний ліміт в розмірі 300,00 гривень.

Згідно з п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт на платіжну картку встановлюється за рішенням банку, клієнт надає право банку у будь-який момент змінювати кредитний ліміт.

Згідно наданої довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, кредитний ліміт за рахунком 4149 4377 0539 4466 змінювався декілька разів, а саме: 06.04.2011 року - збільшення до 2900,00 грн.; 22.06.2011 року збільшення до 3300,00 грн.; 28.07.2011 року збільшення 3900,00грн.; 21.08.2011 року збільшення 4500,00 грн. (а.с 72).

В матеріалах справи міститься виписка по картковому рахунку №4149 **** **** 4466 за період з 18.12.2000 року по 18.01.2018 року, яка відображає рух коштів по зазначеному рахунку та підтверджує, що ОСОБА_2 користувався кредитними коштами та отримував кредитну картку (а.с. 68-71).

Згідно з положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За нормами частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 1 статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами ( ч.ч.2.3 ст. 6 ЦК України).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з положень ст.ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, зобовязання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитор надає кошти, а позичальник зобовязується їх повернути зі сплатою процентів, є обовязковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами був укладений кредитний договір у формі, передбаченій цивільним законодавством України, відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконував належним чином у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитом , яка станом на 25.09.2017 року становить 15 720,71грн., та складається з наступного: 7257,80 грн. заборгованість за кредитом; 4154,26 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4308,65 грн.- заборгованість за пенею та комісія.

Окрім того, судом першої інстанції правомірно застосовано положення ст.. 61 Конституції України та відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафів.

Відповідачем, наданий банком розрахунок не спростований належними та допустимими доказами, а також доказів того, що заборгованість відсутня або існує в іншому розмірі, відповідачем не надано.

Твердження апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, є неприйнятними.

У відповіді на заперечення відповідача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав суду виписки по рахунках/кредитним карткам Відповідача, які в доповнення до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором ( а.с.5-9), підтверджують утворення/виникнення заборгованості Позичальника за тілом кредиту (у розрахунку заборгованості це простежується зі стовпчиків «Сальдо поточне», «Сальдо прострочене»), а також нарахування відсотків, комісії, яке є предметом спору по цій справі ( а.с.68-71).

Виписки по рахунках/карткам Відповідача є належними та допустимими доказами і це підтверджується Постановою Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 р. по справі № 908/4154/13 щодо надання Банком кредитних коштів Відповідачеві, отримання і використання таких коштів Відповідачем, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення Боржником заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 р. інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка по кожній кредитній картці/рахунку відображає здійснення відповідачем певних операцій по цій картці і таких карток у Клієнта може бути безліч, але загальний борг перед Банком буде відображатися у розрахунку заборгованості.

Посилання апеляційної скарги на те, що в анкеті позичальника зазначена сума ліміту кредиту 3000 грн., а в позовній заяві 4500 грн. є безпідставними, оскільки згідно п.2.1.1.4 Умов та правил надання банківських послуг банк самостійно вчиняє дії щодо зміни кредитного ліміту.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови та правила надання банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт не підтверджують факт існування боргу, оскільки в цих документах немає посилання на відповідача та не підписані ним, спростовуються матеріалами справи.

Позивачем надано копія Анкети заяви позичальника від 05.04.2011 року, де міститься персональна інформація щодо відповідача та «Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового ліміту», в якій визначено розмір процентів, комісії, штрафів та містяться істотні умови кредитування.

Названі документи підписані відповідачем ( а.с.10,11).

Належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що кредит надавався не на тих Умовах, копія яких додана Банком до позовної заяви, відповідач суду не надав.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

До того ж, доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції, оскільки відображають позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26 січня 2018 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_4