Справа №489/98/18 22.03.2018
Провадження №22-ц/784/530/18
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

22 березня 2018 року м. Миколаїв

справа № 489/98/18-ц

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

переглянувши в апеляційному порядку матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ спільного майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену 12 січня 2018 року суддею Румянцевою Н.О. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного тексту ухвали не зазначена),

У С Т А Н О В И Л А:

10 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Разом з позовною заявою подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборону відчуження майна, яке підлягає поділу.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2018 року заяву задоволено, забезпечено позов шляхом накладення арешту на майно: - житловий будинок №12 по вулиці Легпромівській в м.Миколаєві;

- нежитлову будівлю загальною площею 233,3 кв.м. по вул. 8 Поздовжня, 33-а/1, в м. Миколаєві;

- нежитлову будівлю загальною площею 367,3 кв.м. по вул. 8 Поздовжня, 33-а/2, в м. Миколаєві;

- причал № 333-Л, розташований в м. Очакові Миколаївської обл.;

- судно УНА 7080;

- катер;

- автомобіль марки LEXUS ES 350 3456 (2006 року випуску), державний номер НОМЕР_1;

- автомобіль марки TOYOTA Land Cruser 150 Prado 4.0, 2011 року випуску, державний номер 5900;

- автомобіль марки Volksvagen Man S. 150, 1986 року випуску, державний номер НОМЕР_2;

- причіп марки SAMRO SR 334, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_3;

- автомобіль DAF 95 XF, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_4;

- причіп марки Schmitz ППТ, 2002 року випуску;

- причіп марки FRUEHAUF SREAM, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_5;

- автомобіль марки DAF 95 XF 430, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_6;

- автомобіль марки TOYOTA Land Cruser 120 Prado 4.0, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_7;

- автомобіль марки ЗАЗ 110557, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_8;

- автомобіль марки Mersedes-Benz Atego 815, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_9;

- автомобіль марки ЗИЛ 138А, 1985 року випуску;

- автомобіль марки ЗИЛ 4316 10/431810, 1987 року випуску;

- автомобіль марки ЗИЛ 431610/431810, 1990 року випуску;

- автомобіль марки ЗИЛ 431410, 1992 року випуску;

- автомобіль МВ 210 D T1, 1994 року випуску;

- причіп саморобний, 2008 року, державний номер НОМЕР_10;

- автомобіль MAN 8.150 G90, 1987 року випуску;

- автомобіль MAN 8.150 G90, 1988 року випуску;

- автомобіль MAN 8.150 G90, 1989 року випуску;

- автомобіль ГАЗ 3306, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_11;

- автомобіль марки ГАЗ 3306, 2003 року випуску.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на те, що суд не встановив підстав необхідності вжиття заходів забезпечення позов, а значна частина арештованого майна йому не належить, просив ухвалу скасувати в частині накладення арешту на причал № 333-Л; судно УНА 7080; катер; автомобіль марки LEXUS ES 350 3456 (2006 року випуску), державний номер НОМЕР_1; причіп SAMRO SR 334, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_3; автомобіль DAF 95 XF, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_4; причіп марки Schmitz ППТ, 2002 року випуску; автомобіль марки ЗАЗ 110557, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_8; автомобіль марки Mersedes-Benz Atego 815, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_9; автомобіль марки ЗИЛ 431610/431810, 1990 року випуску; автомобіль марки ЗИЛ 431410, 1992 року випуску; автомобіль марки МВ 210 D T1, 1994 року випуску; автомобіль марки MAN 8.150 G90, 1987 року випуску; автомобіль марки MAN 8.150 G90, 1988 року випуску; автомобіль марки MAN 8.150 G90, 1989 року випуску; автомобіль марки ГАЗ 3306, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_11; автомобіль марки ГАЗ 3306, 2003 року випуску.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка посилалась на відсутність порушень прав відповідача застосуванням заходів забезпечення позову.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, частиною 1 сатті 149 ЦПК передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Положеннями статті 150 ЦПК встановлено види забезпечення позову, серед яких значиться й накладення арешту на майно.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду (частина 2 статті 149 ЦПК).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, яким є нерухоме майно (житлова та нежитлові будівлі), плавзасоби та транспортні засоби. Позивачка просила накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, яке вважає спільною власністю подружжя, посилаючись на те, що, заперечуючи провести поділ майна добровільно, відповідач може розпорядитись ним самостійно, що ускладнить поновлення її прав співвласника.

До того ж з матеріалів вбачається, що частина спірного майна, власником якого було зареєстровано ОСОБА_2, перереєстровано на інших осіб у 2014 та 2017 роках (а. 23 виділених матеріалів)

Отже, зі змісту позовних вимог вбачається, що спір між сторонами є реальним та носить матеріальний характер, титульним володільцем більшої частини спільного майна є відповідач.

Наведені обставини вказують на можливу загрозу істотного ускладнення виконання рішення суду або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, що відповідно до частини 2 статті 149 ЦК є підставою для забезпечення позову.

Спосіб забезпечення позову відповідає вимогам наведених процесуальних норм, є співмірним заявленим позовним вимогам та не порушує права інших учасників процесу.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно вжив заходи забезпечення позову. Так, накладення арешту на майно, перешкоджає стороні його відчужувати, що дійсно забезпечить можливість поділу цього майна між подружжям в натурі та відповідає інтересам кожної сторони.

Разом з тим, відповідно до змісту та мети запровадження інституту забезпечення позову, а також змісту пункту 1 частини 1 статті 149 ЦПК арешт накладається на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що частина майна, яке позивачка вважає спірним, за відповідачем ОСОБА_2 не зареєстроване, а деяке майно у 2014 та 2017 році перереєстроване на інших осіб (а. 23 виділених матеріалів). Частина зазначених позивачкою транспортних засобів не має ідентифікаційних ознак, чи ці ознаки не відповідають даним регіонального сервісного центру, а належність певної частини обєктів відповідачу нічим не підтверджена.

Забезпечуючи позов в повному обсязі вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції не перевірив та не встановив цих обставин, що є підставою для зміни ухвали суду.

Вирішуючи питання про накладення арешту на майно, що належить відповідачу, колегія суддів виходить з вимог позивача (а.2-4,6-7 виділених матеріалів), даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно та даних з витягів РПС «Автомобіль» та ЄДР (НАІС) МВД (а.8-12, 20-22, 23, 35-37 виділених матеріалів).

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2018 року змінити, виклавши резолютивну частину ухвали в наступній редакції.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, яке зареєстроване на імя ОСОБА_2, а саме:

- житловий будинок №12 по вулиці Легпромівській в м.Миколаєві;

- нежитлову будівлю загальною площею 233,3 кв.м. по вул. 8 Поздовжня, 33-а/1, в м. Миколаєві;

- нежитлову будівлю загальною площею 367,3 кв.м. по вул. 8 Поздовжня, 33-а/2, в м. Миколаєві;

- автомобіль марки TOYOTA Land Cruser 150 Prado 4.0, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_12;

- автомобіль марки Volksvagen Man S. 150, 1986 року випуску, державний номер НОМЕР_2;

- причіп марки SAMRO SR 334, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_4;

- автомобіль марки DAF 95 XF, 2002 року випуску державний номер НОМЕР_13;

- причіп марки FRUEHAUF SREAM, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_5;

- автомобіль марки DAF 95 XF 430, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_6;

- автомобіль марки TOYOTA Land Cruser 120 Prado 4.0, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_7;

- автомобіль марки ЗИЛ 138А, 1985 року випуску;

- автомобіль марки ЗИЛ 4316 10/431810, 1987 року випуску;

- автомобіль марки ЗИЛ 431412 , 1992 року випуску; ВЕ0261ВЕ;

- причіп саморобний, 2008 року, державний номер НОМЕР_10.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

ОСОБА_3

---------------------------------

Повний текст постанови складено 23 березня 2018 року.