ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Кропивницький

справа № 396/381/18

провадження № 22-ц/4809/255/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

секретар судового засідання Савченко Н.В.

учасники справи:

позивач - Новоукраїнська місцева прокуратура Кіровоградської області в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної ради, Кіровоградської обласної лікарні,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2018 року у складі головуючого Шепетька В.І. за позовом Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної ради, Кіровоградської обласної лікарні, до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням,

УСТАНОВИВ:

В березні 2018 року керівник Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної ради та Кіровоградської обласної лікарнізвернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1, у якому зазначав, що 04 жовтня 2015 року близько 16 год. 40 хв., на автодорозі м. Новоукраїнка - с. Кам'яний Міст Новоукраїнського району, навпроти залізобетонної опори № 183 гр. ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2103-ЗНГ синього кольору 1975 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, на неосвітленій вулиці, рухався в напрямку м. Новоукраїнка, допустив зіткнення із деревиною з лівої сторони по ходу руху. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_2, згідно з висновком судово-медичної експертизи №102 від 22.01.2016 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепної - мозкової травми, забої головного мозку середньої ступеня тяжкості, внутрішньомозгові крововиливи правої скроневої і потиличної частини невеликих розмірів, закрита травма шийного відділу позвоночника, ротаційного підвивиху "першого шийного хребця зліва, перелому першого ребра з права, перелом правої ключиці з зміщенням відломків, ссадини м'яких тканин голови, тулуба кінцівок, які по своєму характеру відносяться до категорії середньої ступені тяжкості, потягнувши тривалий розлад здоров'я терміном більше 21 день.

Таким чином, ОСОБА_1, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, під час експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_2 у період з 07.10.2015 по 03.11.2015 перебував на стаціонарному лікуванні у Кіровоградській обласній лікарні.

Згідно з розрахунком, проведеним Кіровоградською обласною лікарнею, розмір витрат на лікування ОСОБА_2 склав 11949,74 грн., що підтверджено довідкою від 22.02.2018 № 962/01-16/06.

Позивач просив суд стягнути з відповідача у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину для зарахування на спеціальний рахунок в обласний бюджет.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2018 року, з урахуванням ухвали Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25вереня 2018 року про виправлення описки, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кіровоградської обласної лікарні витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 11949,74 грн. для зарахування в обласний бюджет на рахунок №7932, ГУДКСУ в Кіровоградській області, МФО 823016, .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що кошти, які витрачені на стаціонарне лікування ОСОБА_2, необхідно стягнути на користь закладу охорони здоров'я з відповідача, який вчинив кримінальне правопорушення і визнаний винним у заподіянні шкоди здоров'ю потерпілому.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення в частині стягнення з нього на користь Кіровоградської обласної лікарні витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 10978,93 грн. і ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені вказаної частини позовних вимог.

Вказує, що вирішуючи питання цивільного позову щодо стягнення витрат понесених Кіровоградською обласною лікарнею на лікування потерпілого ОСОБА_2 згідно довідки від 22.02.2018 року розмір витрат на лікування становить 11949,74 грн., згідно розшифровки вартості одного ліжко-дня становить: з яких вартість лікування у нейрохірургічному відділенні за жовтень 2015 року, (оплата праці 267,15 грн., нарахування на заробітну плату 22.0%, 96,98 грн., використання товарів і послуг 6,77 грн., медикаменти та перев'язувальні матеріали 27,78 грн., продукти харчування 8,21 грн., видатки на відрядження 0,72 грн., оплата комунальних послуг та енергоносіїв 41,35 грн.), та вартість лікування у відділенні нейрохірургії за листопад 2015 року становить (оплата праці 206,47 грн., нарахування на заробітну плату 22.0% 74,95 грн., використання товарів і послуг 6,08 грн., медикаменти та перев'язувальні матеріали 26,31 грн., продукти харчування 9.22 грн., видатки на відрядження 0.64 грн., оплата комунальних послуг та енергоносіїв 39,20 грн.). Всього на лікуванні в Кіровоградські обласній лікарні ОСОБА_2 перебував 27 днів у нейрохірургічному відділенні.

Згідно з розрахунку даної довідки вартості 1-го ліжко-дня, наданої до цивільного позову, в суму вартості лікування враховано оплату праці, нарахування на заробітну плату 22.0%, використання товарів і послуг, медикаменти та перев'язувальні матеріали, продукти харчування, видатки на відрядження, оплата комунальних послуг та енергоносіїв. Чинним законодавством України передбачено фінансування з державного бюджету таких витрат як: оплата праці, нарахування на заробітну плату 22.0%, використання товарів і послуг, видатки на відрядження, оплата комунальних послуг та енергоносіїв, при цьому сторона публічного обвинувачення не змогла обґрунтувати включення до вартості ліжко-дня зазначені витрати на оплату праці, нарахування на заробітну плату 22.0%, використання товарів і послуг, видатки на відрядження, оплата комунальних послуг та енергоносіїв, при цьому, не заперечуючи їх фінансування з Державного бюджету України, що на думку відповідача є безпідставним.

Новоукраїнська місцева прокуратура Кіровоградської областіподала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Кіровоградська обласна радав судове засідання свого представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Кіровоградська обласна лікарня подала клопотання про розгляд справи за відсутності її представника (а.с.110).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення прокурора Сігіди Л.М., яка заперечувала проти задоволення скарги, відповідача ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11.02.2016 ОСОБА_1 визнаний винним за ч.1 ст.286 КК України, а саме у заподіянні внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, вирок набрав законної сили 13.03.2016 року (а.с.24-26).

Згідно довідки від 22.02.2018 року №962/01-16/06, виданої Кіровоградською обласною лікарнею, ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в Кіровоградській обласній лікарні в нейрохірургічному відділенні з 07.10.2016 року по 03.11.2016 року, тобто 27 ліжко-днів, вартість яких становить 11949,74 грн. (а.с.8).

Як вбачається з листа на адресу заступника керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області від 26.02.2018 року №1023/01-16/04, Кіровоградська обласна лікарня не зверталася з позовною заявою до суду про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 (а.с.9).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз'яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Пунктом 2 указаного Порядку передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день.

Згідно з п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що кошти на відшкодування закладу охорони здоров'я витрат на лікування потерпілого від злочину виплачуються самому закладу охорони здоров'я, якщо він перебуває у приватній власності, або до відповідного бюджету, якщо заклад охорони здоров'я перебуває у державній власності, власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади.

Суд обґрунтовано задовольнив позов. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана відповідна оцінка. На правильність висновків суду такі доводи не впливають та їх не спростовують.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Факт вчинення відповідачем ОСОБА_3 кримінального правопорушення, в результаті якого заподіяно шкоду здоров'ю потерпілому ОСОБА_2, підтверджується вироком (а.с. 24-26).

Розмір витрат витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2, зазначений у в довідці-розрахунку (а.с. 8, 68), розрахунках вартості одного ліжко-дня (а.с.66, 67), відповідає вимогам п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року.

З урахуванням норм ч. 1 ст. 1206 ЦК України, ОСОБА_3, який вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, зобов'язаний відшкодувати витрати Кіровоградської обласної лікарні на лікування потерпілого ОСОБА_2 від цього злочину в сумі 11949,74 грн., які підлягають зарахуванню до обласного бюджету, що відповідає положенням ч. 3 ст. 1206 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, які знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С. М. Єгорова

Судді: О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко