РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Сидорець К.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у приміщенні Богунського районного суду м. Житомира у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського національного агроекологічного університету, третя особа Міністерство освіти та науки України про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 з позовом до Житомирського національного агроекологічного університету про визнання права власності на нерухоме майно. В обгрунтування позовних вимог вказав, що 03 квітня 2003 р. Державний агроекологічний університет в особі проректора з соціально-економічних питань, ОСОБА_4 придбав за договором купівлі-продажу квартиру, за адресою АДРЕСА_1.03 квітня 2003 р. Державний агроекологічний університет в особі ректора ОСОБА_5 уклав з ним, ОСОБА_1 як професорам кафедри економіки АПК, договір найму житлового приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 на строк десять років, за умови перебування співробітника у трудових відносинах з університетом.Відповідно до умов вказаного вище договору, після закінчення десятирічного терміну дії даного договору житло передається співробітнику у прядку передбаченому діючим законодавством, а вразі його смерті до завершення дії договору відомче житло передається у довічне користування сімї померлого співробітника за окремим рішенням ректорату або вченої ради (п.7.3).Вказаний договір з моменту його укладення і по теперішній час не визнавався не дійсним та ні ким не оскаржувався, а він, ОСОБА_1 та члени його сім'ї більше десяти років добросовісно користувалися вказаним житлом, вчасно сплачували житлово-комунальні платежі.

Рішенням вченої ради Житомирського національного агроекологічного університету від 24 квітня 2013 р. та 24 травня 2017 р. надано згоду на передачу у власність ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1.

На його неодноразові звернення до Житомирського національного агроекологічного університету, щодо виконання умов договору в частині передачі мені квартири за адресою: м Житомир, АДРЕСА_2 у власність, залишилось без задоволення, а тому він змушений звернутися за захистом своїх прав вьпорядку судового провадження.

У судовому засіданні позивач, представник позивача наполягали на задоволені позовних вимог обгрунтовуючи їх наданими суду матеріалами.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що договір найму відомчого житла, яке перебуває на балансі відповідача і яке перебуває у користуванні позивача а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1, не передбачалося перехід права на спірне майно відповідно до укладеного договору, а чітко зазначалося пунктом 7.3., що після закінчення 10-річного терміну дії даного договору житло передається співробітнику у порядку, передбаченому чинним законодавством. Чинним законодавством визначена єдина форма - це приватизація. (а. с. 45-49).

Третя особа Міністерство освіти та науки України про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Надала суду пояснення щодо позовних зі змісту яких

Судом встановлено.

Згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 народився 01 травня 1939 року та зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 26 серпня 2003 р. (а. с. 8-9).

Зі змісту договору купівлі-продажу від 03.04.2003 р. ОСОБА_6, ОСОБА_7 продали а Держаний агроекологічний університет, в особі ОСОБА_4 купив квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. (а. с. 10).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 811277 від 19.06.2003 р. власником квартири за адресою: АДРЕСА_3. є Державний агроекологічний університет. (а. с. 11).

03 квітня 2003 р. Державний агроекологічний університет в особі ректора ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_1 як професорам кафедри економіки АПК, договір найму житлового приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 на строк десять років, за умови перебування співробітника у трудових відносинах з університетом.Відповідно до п. 7.3. вказаного договору, після закінчення десятирічного терміну дії даного договору житло передається співробітнику у прядку передбаченому діючим законодавством, а вразі його смерті до завершення дії договору відомче житло передається у довічне користування сімї померлого співробітника за окремим рішенням ректорату або вченої ради (а.с. 12-13).

Зі змісту витягу з протоколу № 8 засідання Вченої ради Житомирського національного університету від 24.04.2013 р. свідчить, що «…з метою поліпшення якісного складу науково-педагогічних працівників університету, підвищення рівня навчальної та виховної роботи, 11.06.2001 р. ректоратом Державної агроекологічної академії було прийняте рішення надавати відомче житло докторам наук, професорам, залучених з інших населених пунктів, навчальних та наукових установ…Ухвалили: надати згоду на передачу у власність ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_4.

Аналогячного змісту витягу з протоколу № 12 засідання Вченої ради Житомирського національного університету від 24.05.2017 р. (а. с. 14-15).

В підтвердження позиції позивача, щодо неодноразового його звернення до ректора Житомирського Національного агроекологічного університету про передачу йому у власність квартири за адресою: АДРЕСА_3. свідчать листи від 14.11.2017 р., 18.12.2017 р. (а. с. 16-19).

На підставі замовлення від 27.12.2017 р., що надійшло від ОСОБА_1 фахвівцями було зроблено оцінку квартири за адресою: АДРЕСА_4. Станом на 27.12.2017 р. вартість вказаної квартири складає 112 533 грн. (а. с. 20-27).

Згідно довідок комунальних підприємств КП «Житомирводоканал», КП «ЖТКЕ», КП ВЖРЄП № 8, Житомирські районні електричні мережі заборгованості по комунальним платежам немає. (а. с. 28-31)

Суд, вислухавши позиці учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 509, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що Житомирським національним агроекологічним університетом 03 квітня 2007 рю за договором купівлі - продажу було придбано квартиру за адресою: м. Житомир, вул. Котовського (ОСОБА_8) АДРЕСА_5. (а. с. 10).

03 квітня 2003 р. Житомирський національний агроекологічний університет в особі ректора ОСОБА_5 уклав з позивачем, ОСОБА_9 як професором, завідувачем кафедри університету договір найму житлового приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_4 на строк 10 років, за умови перебування співробітника у трудових відносинах. (а. с. 12-13).

Відповідно до п. 7.3. вказаного договору після закінчення десятирічного терміну дії даного договору житло передається співробітнику у прядку передбаченому діючим законодавством, а вразі його смерті до завершення дії договору відомче житло передається у довічне користування сімї померлого співробітника за окремим рішенням ректорату або вченої ради

На час розгляду справи позивач, ОСОБА_1 та члени його сімї користуються даним житлом більше 10 років. Зареєстрований з 26.08.2003 р. Стаж педагогічної та наукової роботи професора ОСОБА_1 в університеті складаю 15 років (з 03.03.2003 р., з 23.09.2015 р. продовжено термін роботи на посаді професора кафедри економічної теорії та інтелектуальної власності за контрактом до 30.06.2020 р.) (а. с. 5-8).

Рішенням вченої ради Житомирського національного агроекологічного університету № 8 від 24 квітня 2013 р. надано згоду на передачу у власність позивачу ОСОБА_1 квартири № 4 по вул. Котовського буд. у м. Житомирі.

Із пояснень позивача, які він надав в судовому засіданні вбачається, що він вселився та почав користуватися квартирою після її державної реєстрації тобто після 19.06.2003 р. а саме з 26.08.2003 р. (а. с. 8, 11).

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином хоча договір найму і був укладений 03.04.2003 р., однак право розпорядження вказаним майно шляхом передачі його у найм співробітнику було реалізовано лише після набуття університетом права власності на нього тобто 19.06.2003 р. (а. с. 11-13).

Крім того, представник відповідача зазначила що, договір найму від 03.04.2003 р. з моменту його укладення не визнавався недійсним та будь ким не оспорювався, а позивач та члени його сімї з моменту укладення і по даний час користуються спірним приміщенням.

Враховуючи те, що фактична передача спірного нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_6 відповідачем позивачу відбулася після реєстрації права власності на неї, а також відсутність будь яких претензій на адресу позивача з приводу правомірності його користування вказаним майном свідчить про виконання сторонами умов договору і після державної реєстрації права власності на квартиру за відповідачем.

Питання приватизації державного житлового фонду регулюється Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 вищевказаного Закону не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином перелік обєктів, які не підлягають приватизації є вичерпним, а житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ підлягає приватизації громадянами.

Посилання відповідача на ст. 80 Закону України «Про освіту» є хибним, оскільки даний нормативно правовий акт набув чинності 05.09.2017 р., однак на момент виникнення правовідносин між Університетом та співробітником діяв Закон України «Про освіту» від 23.05.1991 р. у якому не була передбачена норма, яка не дозволяла приватизацію обєктів та майна державних та комунальних закладів освіти.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійснені, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. ст. 626 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону.

Враховуючи той факт, що позивач добросовісно виконував умови укладеного з відповідачем договору (перебував у трудових відносинах), однак останній відмовляється виконати умови договору з своєї сторони, а саме передати позивачу у власність квартиру, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про визнання за ним права власності на зазначену квартиру як належний спосіб захисту його прав.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 316, 317, 328, 334, 626, 627, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 10, 12, 76-81, 265, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Житомирського національного агроекологічного університету, третя особа Міністерство освіти та науки України про визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 01.05.1939 р. н. право власності на квартиру АДРЕСА_7 (Котовського) у м. Житомир.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка