Справа № 645/5100/17
Провадження № 2/645/580/18

Р І Ш Е Н Н Я

І МЕ Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

секретар судового засідання - Савченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визначити, що частка померлої ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру № 8/1 по вул. Ощепкова будинок 81 у м. Харкові становила 3/44; визнати за ним право спільної сумісної власності на 3/44 частки квартири № 8/1 по вул. Ощепкова будинок 81 у м. Харкові та визнати за ним право власності на 3/44 частки квартири № 8/1 по вул. Ощепкова будинок 81 у м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 25 жовтня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 22 січня 1993 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4. Під час подружнього життя 13 січня 2013 року на імя дружини придбано 3/22 частки квартири № 8/1 у будинку № 81 по вул. Ощепкова в м. Харкові, тобто його частка у праві спільної сумісної власності становила 3/44. 25 жовтня 2014 року ОСОБА_4 померла. У визначений законом строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері на його користь. Позивач зазначав, що після спливу шестимісячного строку йому нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити та пояснив про обставини, викладені вище.

В судове засідання ОСОБА_2, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не зявилась. Матеріали справи містять заяву ОСОБА_5 (прізвище «Чаурська» змінено після державної реєстрації шлюбу), посвідчену 16 січня 2018 року державним нотаріусом Другої лохвицької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, про розгляд справи за її відсутності, якою проти позовних вимог ОСОБА_1 вона не заперечує. В заяві також зазначалося, що ОСОБА_5 є співвласником квартири АДРЕСА_1, частки якої між співвласниками не визначено.

В судове засідання ОСОБА_3, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не зявилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Згідно матеріалів справи, 22 січня 1993 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_7, після чого останній присвоєно прізвище «Майорова» (Свідоцтво про укладення шлюбу ІV-ВЛ № 275571, видане 22 січня 1993 року Ленінським відділом ЗАГС м. Харкова).

13 січня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 придбано квартиру № 81 у будинку готельного типу № 8/1 по вул. Ощєпкова в м. Харкові.

Згідно вказаного договору, продаж квартири здійснено за 88 000,00 грн., що становить еквівалент 11 000,00 доларів США, які Продавець одержав від Покупців у таких частинах: від ОСОБА_2 - 76 000,00 грн., що становить еквівалент 9 500,00 доларів США, від ОСОБА_4 - 12 000,00 грн., що становить еквівалент 1 500,00 доларів США. Із договору вбачається, що частки співвласників не визначено.

Відповідно до ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав № 33030743, наданого 31 січня 2012 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»АДРЕСА_2 у будинку готельного типу № 8/1 по вул. Ощєпкова в м. Харкові належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Отже, з урахуванням розміру внесеної кожним Покупцем суми, слід визначити, що ОСОБА_2 належить 19/22 частки квартири, ОСОБА_4 - 3/22 частки квартири.

Суд зауважує, що ОСОБА_1 у позовній заяві вказано номер квартири 8/1, номер будинку 81, вулицю - Ощепкова в м. Харкові, проте ці дані спростовуються правовстановлюючими документами, згідно яких номер квартири 81, номер будинку готельного типу 8/1, вулиця - Ощєпкова в м. Харкові.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За приписами ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що 3/22 частки квартири № 81 у будинку готельного типу № 8/1 по вул. Ощєпкова в м. Харкові набуте подружжям ОСОБА_4 за час шлюбу, тобто належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відомостей щодо домовленості між подружжям або наявності шлюбного договору з приводу визначення часток у праві спільної сумісної власності матеріали справи не містять.

Враховуючи, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 належить по 3/44 частки квартири у праві спільної сумісної власності.

25 жовтня 2014 року ОСОБА_4 померла, про що складено відповідний актовий запис № 15133 (Свідоцтво про смерть ОСОБА_9 І-ВЛ № 467900, видане 25 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді 3/44 частки квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи вбачається, що 18 лютого 1987 року у ОСОБА_7 народилася донька - ОСОБА_2, 14 жовтня 1993 року у ОСОБА_4 народилася донька - ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження ІV-ГН № 372926 від 21 березня 1987 року та Свідоцтвом про народження ІV-ВЛ № 498462 від 13 листопада 1993 року, відповідно.

Під час судового розгляду справи встановлено, що після померлої 25 жовтня 2014 року ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 04/2015, яка містить заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини після дружини ОСОБА_4.

Також у спадковій справі наявні заява ОСОБА_3 від 02 лютого 2015 року, якою вона відмовилася від належної їй частки спадщини після померлої матері ОСОБА_4, та заява ОСОБА_2 від 09 квітня 2015 року, якою остання відмовилася від належної їй частки спадщини після померлої матері ОСОБА_4 на користь чоловіка померлої - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не містить.

З урахуванням викладеного, єдиним спадкоємцем 3/44 часток квартири № 81 у будинку готельного типу № 8/1 по вул. Ощєпкова в м. Харкові, які належали померлій ОСОБА_4, є її чоловік - позивач у справі.

Згідно приписів ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат"», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

З постанови приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 від 26 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири у будинку готельного типу № 81, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Ощєпкова, буд. 8/1. В обґрунтування постанови зазначено, що юридичний аналіз поданого документа виявив, що частка квартири у будинку готельного типу № 81, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Ощєпкова, буд. 8/1, належала ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, тобто без визначення часток кожного співвласника.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

З огляду на те, що доньки померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини після смерті матері, а позивач у визначений законом строк прийняв спадщину після смерті дружини - ОСОБА_4, проте позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 як такого, що ґрунтується на вимогах закону.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції № 0.0.893435304.1 від 15 листопада 2017 року, під час звернення до суду з позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1 280,00 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках, тобто по 640,00 грн., на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визначити, що частка померлої ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру № 8/1 по вул. Ощепкова будинок 81 у м. Харкові становила 3/44.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право спільної сумісної власності на 3/44 частки квартири № 8/1 по вул. Ощепкова будинок 81 у м. Харкові.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 3/44 частки квартири № 8/1 по вул. Ощепкова будинок 81 у м. Харкові, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 25.10.2014 року .

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешкає за адресою: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 1280 гривень,тобто по 640 гривень з кожної.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08 червня 2018 року.

Суддя - І.В. Ульяніч