АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа № 560/1382/17

Провадження № 22-ц/787/1152/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Рішення ухвалене в м. Дубровиця Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 13 квітня 2018 року

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 03 квітня 2018 року в справі за позовом Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості сум податку, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2017 року Державна установа "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" (надалі ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України») звернулися в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сумах податку, грошових коштів в розмірі 38160,59 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Дубровицького районного суду від 10 березня 2017 року по справі №560/85/16-ц судом було визнано незаконним та скасовано наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 11.01.2016 року №1-о "Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_2М." Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" та стягнуто з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.07.2015 року по 11.01.2016 в сумі 45009,92 грн. Також стягнуто з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2016 до 27.02.2017 в сумі 112524,80 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 7247,36 грн. допущено до негайного виконання.

31 березня 2017 року Управлінням державної казначейської служби України у м. Рівному на виконання виконавчого листа від 17.03.2017 у справі №560/85/16-ц було проведене безспірне списання коштів з рахунків ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» на користь ОСОБА_2 в розмірі 7247,36 грн.

На стягнуту суму 7247,36 грн. ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України», як податковий агент, зобовязана була провести утримання податків в сумі 1755,57 грн: ПДФО (18%) - 1620,53 грн., військовий збір (1,5%) - 135,04 грн.

У звязку з безспірним списанням коштів органами державного казначейства, установа змушена була сплатити податки на дану суму, а саме: податок з доходів фізичних осіб в сумі 1620,53 грн., військовий збір - 135,04 грн.

29 вересня 2017 року Управлінням державної казначейської служби України у м. Рівному було проведене безспірне списання коштів з рахунків ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» в розмірі 150287,36 грн.

На стягнуту суму в розмірі 150287,36 грн. ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України», як податковий агент зобовязана була провести утримання податків у сумі 36405,02 грн.: ПДФО - 33604,63 грн. та військовий збір (1,5%) - 2800,39 грн.

20 жовтня 2017 року ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» сплатила військовий збір у розмірі 1,5% та ПДФО в розмірі 18% із стягнення на користь ОСОБА_2, згідно виконавчого листа Дубровицького районного суду №560/85/16-ц від 17.03.2017 року.

Позивач вказує, що безспірне списання з рахунків установи коштів на суму 7247,36 грн. та 150287,36 грн без утримання суми податків призвело до безпідставного збільшення суми стягнення із ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» на 1755,57 грн. та 36405,02 грн та збільшення суми доходу стягувача (ОСОБА_2М.), тому вважає, що вказані суми слід стягнути з відповідача, оскільки при виконанні судового рішення установа виконала свій обовязок щодо сплати податків при нарахуванні відповідачу доходу, відтак вказує про наявні правові підстави щодо стягнення з відповідача податку.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 03 квітня 2018 року в задоволенні позову Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості сум податку відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» вважає, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мали значення для справи, рішення постановлено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку факту визнання відповідачем отримання від позивача коштів в нарахованому вигляді без утримання податків. Натомість відповідач не спростував належними доказами правильність розміру нарахованих і сплачених за нього позивачем як податковим агентом у відповідності з ПК України сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Вказує на те, що правильність нарахованих позивачем спірних сум підтверджується наданими доказами в справі, зокрема, копіями бухгалтерських документів, з яких вбачається, що позивач сплатив за відповідача за рахунок власних коштів : на підставі рішення у справі №560/85/16-ц від 10.03.2017 податок на доходи фізичних осіб 1620,53 грн. і 33604,63, а також 135,04 грн. і 2800,39 грн. військового збору з середнього заробітку за час вимушеного прогулу, всього 38160,59 грн., не маючи можливості утримати спірні кошти, оскільки з установи були примусово стягнуті суми, нараховані без утримання з них податків.

Таким чином, вважає висновки суду про відсутність правових підстав для задоволення позову з покликанням на те, що не встановлено винних, протиправних дій відповідача, не відповідають вимогам ст. 1212 ЦК України, яка зокрема, передбачає, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Крім того, вказує на те, що відповідач не спростував тієї обставини, що в результаті примусового виконання рішення суду він отримав більшу суму, ніж йому належала за законом, тобто без утримання з неї податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а тому обовязкові платежів в доход держави сплатила за нього державна установа як податковий агент.

Враховуючи викладене, просили скасувати рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 03 квітня 2018 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції законне, винесене згідно вимог норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Вказує, що сума коштів, яка є предметом позову не була безспірно списана казначейською службою, а була добровільно сплачена позивачем, згідно платіжних доручень від 30.03.2017 №296 на суму 135,04 грн., від 30.03.2017№295 на суму 1620,53 грн., від 20.10.2017 №1180 на суму 33604,60 грн. та від 20.10.2017 №1181 на суму 2800,39 грн.

Вважає, що до спірних правовідносин не підлягають до застосування норми ст.1212 ЦК України та п.6 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" на які покликається в своїй апеляційній скарзі позивач, оскільки дані норми передбачають набуття майна без достатньої правової підстави, що не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_2 вчинив будь-які зловживання зі свого боку або подав позивачеві недостовірні дані під час виплати йому заробітку за час вимушеного прогулу, будь-які докази наявності рахункової помилки зі сторони ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України" її представниками до суду не подавалися.

Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа, що виникає з трудових правовідносин.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Рішенням Дубровицького районного суду від 10 березня 2017 року по справі №560/85/16-ц було задоволено позов ОСОБА_2 до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» про скасування наказу про звільнення та дострокове припинення контракту, поновлення на посаді директора, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, визнано незаконним та скасовано наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 11.01.2016 року №1-о "Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_2М.", поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України". Стягнуто з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.07.2015 року по 11.01.2016 року в сумі 45009,92 грн. та заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2016 року по 27.02.2017 року в сумі 112524,80 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 7247,36 грн. допустити до негайного виконання (а.с.4-7).

Після ухвалення вказаного рішення, голова комісії з проведення заходів, пов'язаних з реорганізацією в.о. директор ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про роз'яснення даного рішення стосовно того, чи зазначена в рішенні суду заробітна плата за один місяць в сумі 7247,36 грн., стягнення якої допущено до негайного виконання, зазначена за мінусом утриманих ПДФО та ЄСВ чи ні. Проте, ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року було відмовлено у задоволенні заяви ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» про роз'яснення судового рішення від 10 березня 2017 року (а.с.8). Дана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась.

На підставі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10.03.2017 року по цивільній справі №560/85/16-ц за виконавчим листом органами державного казначейства з позивача на користь ОСОБА_2 було стягнуто 7247,36 грн. (30.03.2017 року), що підтверджується меморіальним ордером №1 від 30.03.2017 року (а.с.11).

10 квітня 2017 року голова комісії з проведення заходів, пов'язаних реорганізацією в.о. директор ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 з листом №08-06/728, яким просив повернути нарахування податків із заробітної плати за один місяць в сумі 1755,57 грн. (а.с.14).

30 березня 2017 року згідно платіжного доручення №296 ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» було сплачено військовий збір у розмірі 1,5% (135,04 грн.) із стягнення на користь ОСОБА_2, згідно виконавчого листа Дубровицького районного суду 560/85/16-ц від 17.03.2017 року (а.с.13).

Крім того, 30 березня 2017 року згідно платіжного доручення№295 ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» було сплачено ПДФО в розмірі 18% (1620,53 грн.) із стягнення на користь ОСОБА_2, згідно виконавчого листа Дубровицького районного суду №560/85/16-ц від 17.03.2017 року (а.с.12).

Як вбачається із ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 20 вересня 2017 року рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року в частині розміру стягнення середнього заробітку - залишено без змін (а.с.79-81).

26 вересня 2017 року Управлінням державної казначейської служби України у м. Рівному було проведене безспірне списання коштів з рахунків ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» в розмірі 150287,36 грн. що підтверджується меморіальним ордером №560/85/16 від 26.09.2017 року (а.с.17).

Згідно платіжного доручення від 20 жовтня 2017 року №1181 ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» було сплачено військовий збір у розмірі 1,5% (2800,39 грн.) із стягнення на користь ОСОБА_2, згідно виконавчого листа Дубровицького районного суду 560/85/16-ц від 17.03.2017 року (а.с.19).

Крім того, згідно платіжного доручення від 20 жовтня 2017 року №1180 ДУ «Рівненський ОЛЦ МОЗ України» було сплачено ПДФО в розмірі 18% (33604,60 грн) із стягнення на користь ОСОБА_2, згідно виконавчого листа Дубровицького районного суду №560/85/16-ц від 17.03.2017 року (а.с.18).

11 жовтня 2017 року голова комісії з проведення заходів, пов'язаних реорганізації в.о. директора ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 з листом №08-06/1779, в якому просив добровільно погасити заборгованість перед податковим агентом, тобто внести суми обов'язкових податків і зборів в розмірі 38160,59 грн. на відповідний розрахунковий рахунок (а.с.20).

12 лютого 2018 року відповідач звернувся до головного управління ДФС України у Рівненській області із листом, у якому просив надати письмову індивідуальну податкову консультацію щодо порядку оподаткування податком з доходів фізичних осіб сум заробітку за час вимушеного прогулу, виплаченого працівникові за рішенням суду, нарахування та сплати сум єдиного соціального внеску роботодавцем в такому випадку (а.с.82-84). На що листом №99/14з/17-00-13-02-04 від 13.03.2018 року отримав відповідь про те, що юридична особа (роботодавець) при нарахуванні (виплаті) платнику податку - фізичній особі (працівнику) на підставі рішення суду сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу має виконати усі встановлені ПК України функції податкового агента, в тому числі щодо утримання податку на доходи фізичних особі, військового збору (а.с.85-87).

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV Податкового Кодексу України, відповідно до п.162.1 ст.162 якого платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні та податковий агент.

Відповідно до п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 і Податкового Кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Статтею 168 Кодексу встановлено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування)податку на доходи фізичних осіб до бюджету.

Відповідно до п.п.1.4 п. п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Згідно п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України до загального місячного оподаткованого доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці", якою визначена структура заробітної плати, основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Визначення поняття "заробітної плати" наведено у пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, згідно положень якого "заробітна плата" - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Так, згідно із пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового Кодексу України податковий агент, поняття якого визначено пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку, визначену ст. 167 Кодексу.

Відповідно до п. 167.1 ст.167 Податкового Кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у звязку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно п.п.1.2 п.п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, доходи визначені ст.163 Податкового кодексу України, є обєктом оподаткування військовим збором.

Відповідно до п.п.163.1.1 п. 163.1 ст.163 Податкового Кодексу України обєктом оподаткування платника податку є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно п.п.1.3 п.п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, ставка військового збору становить 1,5 % об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Тобто, базою оподаткування військовим збором та ПДФО є вся сума заробітної плати ОСОБА_2

Крім того, відповідно до п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України Податковим агентом визнається особа, на яку Кодексом покладається обовязок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. При цьому податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обовязки, встановлені Кодексом для платників податків (п. 18.2 ст. 18 Податкового Кодексу України).

Відповідно до п. 171.1 ст.171 Податкового Кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податків та зборів є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Обов'язок нарахування та утримання таких податків покладається на податкового агента (п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України).

Відповідно до 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" де розяснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Як вбачається із 2 абз. стор.6 (зворот) рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року, судом було зазначено, що "Зі змісту п. 3 Порядку вбачається, що усі виплати включаються в рахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки» та наведено розрахунки таких нарахувань.

Тобто, судом в рішенні було наведено відповідні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум. Дане рішення на даний час набрало законної сили і відбулось його фактичне виконання.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадови особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, встановлені Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 рс №845 (далі Порядок № 845).

Відповідно до п.2 Порядку №845 безспірне списання це операції з коштами державних та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів; контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцеве самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Таким чином, юридична особа (роботодавець) при нарахуванні (виплаті) платнику податку - фізичній особі (працівнику) на підставі рішення суду сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу має виконати усі функції податкового агента, визначені Податковим Кодексом України, Законом №2464 в тому числі щодо утримання податку на доходи фізичних осіб і військового збору.

З огляду на порядок обчислення та спосіб нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то за своєю сутністю та правовим режимом податкового регулювання такий дохід прирівнюється до заробітної плати, отриманої відповідно до умов трудового договору, якщо інше не передбачено законом. Отже, визначена судом сума середнього заробітку за час за час вимушеного прогулу підлягає оподаткуванню на загальних підставах як заробітна плата з особливостями, встановленими законом. Обов'язок нарахування та утримання таких податків покладається на податкового агента (п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана поверну потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту цієї норми матеріального права вбачається, що зобовязання у звязку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності:

а) рахункової помилки зі сторони платника;

б) недобросовісності з боку набувача.

Ні рахункової помилки позивача, ні недобросовісності зі сторони відповідача при набутті ОСОБА_2 заробітної плати за рішенням суду з матеріалів справи не вбачається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що безпідставним є посилання представника позивача на ч. 1 ст. 1212 ЦК України, оскільки в даному випадку відповідач отримав вказані кошти на підставі виконавчих документів за рішенням суду, а тому у нього не виникає обовязку повертати вказані кошти.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскільки справа є малозначною, тобто ціна позову менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" залишити без задоволення.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

ОСОБА_4