Справа № 658/1379/18
(провадження № 2/658/929/18)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Под'ячевої І.Д.,

при секретарі Левицькій Н.Я., Бердніковій С.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши в місті Каховці у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 (третя особа ОСОБА_6) про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про витребування транспортного засобу Infiniti G35, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, з незаконного володіння на користь позивача, визначивши при цьому, що рішення суду є підставою для скасування реєстрації права власності ОСОБА_7 та подальшої реєстрації права власності за ОСОБА_4.

Після отримання судом інформації з Регіонального сервісного центру в Херсонській області щодо дійсного власника автомобіля станом на травень 2018 року, було з'ясовано, що з квітня 2018 року власником автомобілю є ОСОБА_5.

На підставі отриманої інформації представником позивача було пред'явлено позовні вимоги до ОСОБА_5 про витребування транспортного засобу Infiniti G35, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, з незаконного володіння на користь позивача, визначивши при цьому, що рішення суду є підставою для скасування реєстрації права власності ОСОБА_5 та подальшої реєстрації права власності за ОСОБА_4.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 позивач з 2007 року був власником транспортного засобу Infiniti G35, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3. В ході розгляду цивільної справи про поділ спільного майна подружжя право власності на зазначений автомобіль рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 27 лютого 2014 року було визнано за ОСОБА_8. ОСОБА_6 у 2014 році автомобіль продала. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду було скасовано, що, на думку позивача, є підставою для витребування автомобілю з незаконного володіння у відповідача відповідно до позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 11 лютого 2015 року в справі № 6-1цс15.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі та окремо пояснив, що спірний автомобіль вибув з володіння власника поза його волею на підставі судового рішення, яке згодом було скасовано. До спірним правовідносин підлягає застосуванню ст. 388 ЦК України, з урахуванням роз'яснень наданих Верховним судом України в постанові суду від 11 лютого 2015 року в справі № 6-1цс15 При цьому представник вважає, що до спірних правовідносин строки позовної давності не застосовуються, про що також зазначив Верховний Суд України в постанові від 05 жовтня 2016 року в справі № 916/2129/15. Також представник зазначив, що автомобіль є неподільною річчю, а тому всі поліпшення, які були здійсненні відповідачем та іншими власниками автомобілю в період з 2014 року не є підставою для позбавлення позивача його права власності, і, крім того, заміна агрегатів та встановлення додаткового обладнання, пов'язано із користуванням автомобілем та його природним зносом, а тому не може впливати на право позивача щодо його власності.

Позивач особисто до судового засідання не з'явився.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви ОСОБА_4, при цьому зазначала, що спірний автомобіль вибув з власності позивача на законних підставах, тобто за рішенням Апеляційного суду Херсонської області. Протягом чотирьох років у автомобіля неодноразово змінювався власник, а тому останній власник - відповідач вимушений був зробити ремонт, що призвело до значного поліпшення автомобілю, оскільки відповідачем замінено такий агрегат автомобілю, як двигун. Крім того, позивачем не доведено, що ОСОБА_5 незаконно отримав автомобіль у власність та в чому полягає порушення законних прав позивача. ОСОБА_6 на момент продажу автомобілю була його законним власником та мала право їм розпоряджатись на свій розсуд. Також, позивач безпідставно ігнорує той факт, що під час розгляду позовних вимог його та ОСОБА_6 щодо поділу спільного майна подружжя, їм зазначалось, що спірний автомобіль переходить у власність колишньої дружини оскільки він постійно перебував в її користуванні під час шлюбу. Представником відповідача також зазначалось, що автомобіль навіть під час шлюбу та після його розірвання, хоча і був зареєстрований на позивача, однак він був спільним сумісним майном подружжя, а тому позивач не має права витребувати весь автомобіль у відповідача без врахування інтересів ОСОБА_6, яка є співвласником.

Серед іншого, представник послався на пропущення строку позовної давності щодо звернення позивача із вимогами про витребування з незаконного володіння, оскільки з моменту вибуття майна з його володіння минуло три роки, протягом трьох років він не ставив питання щодо повернення йому автомобілю, і, крім того, після скасування рішення суду мав право звернутись до суду із заявою про поворот виконання рішення, а не звертатись із окремою позовною до наступних власників автомобілю.

Представник третьої особи в судовому засіданні також заперечував щодо позову та зазначав, що ОСОБА_6 у 2014 році на законних підставах переоформила автомобіль на себе та продала його як законний власник. Позивач до суду не надав жодного документу, який підтверджує його право власності на спірний автомобіль та вибуття такого автомобілю з його власності поза його волею. Крім того, позивач звернувся до суду лише в своїх інтересах без врахування інтересів колишньої дружини, яка була співвласником автомобілю, оскільки він був придбаний у шлюбі. На сьогодні спір між колишнім подружжям щодо поділу спільного майна не вирішений, однак протягом шести років розгляду судом позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_6 щодо поділу спільного майна позивач не заперечував щодо передачі автомобілю у власність ОСОБА_6 і на цей час позовні вимоги в цій частині не змінювались.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Так, судом встановлено, що 09 вересня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено шлюб.

25 червня 2012 року рішенням суду шлюб між подружжям розірвано.

ОСОБА_4 зареєстрував право власності на автомобіль марки Infiniti G35, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, 21 вересня 2007 року.

Згідно позовних вимог з якими ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулись до суду в цивільному провадження щодо поділу спільного майна, кожен з них, просили, та просять суд на цей час, право власності на автомобіль Infiniti G35, 2007 року випуску визнати за ОСОБА_6.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 27 лютого 2014 року, в справі про поділ спільного майна подружжя, спірний автомобіль був переданий у власність ОСОБА_6.

На підставі рішення суду 05 квітня 2014 року ОСОБА_6 автомобіль перереєструвала на своє ім'я, та 16 квітня 2014 року зняла автомобіль з обліку для реалізації.

08 липня 2014 року автомобіль був зареєстрований в м. Києві на ім'я ОСОБА_9.

З 25 квітня 2018 року власником спірного автомобілю є ОСОБА_5.

Рішення апеляційного суду від 27 лютого 2014 року було скасовано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 22 квітня 2015 року.

08 грудня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Херсонської області було залишено в силі рішення суду першої інстанції, яким було визнано право власності на автомобіль за ОСОБА_6.

13 квітня 2016 року ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції було скасовано та направлено справу на новий судовий розгляду до суду першої інстанції.

Станом на листопад 2018 року спір між подружжям щодо поділу спільного майна не вирішено.

ОСОБА_4 в обґрунтування заявлених позовних вимог до ОСОБА_5 про витребування майна з його незаконного володіння, послався на постанову Верховного суду України від 11 лютого 2015 року в справі № 6-1цс15, в якій судом зроблено висновок, що право власності на майно, яке було передане у зв'язку із виконанням іпотечного договору та відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Проте, спірні правовідносини, які виникли між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 носять інший характер, а тому зазначене судове рішення ВСУ не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому позивач посилається на норми Цивільного кодексу України, пов'язанні із витребуванням власником його майна з незаконного володіння інших осіб.

Однак, вибуття майна з власності позивача відбулось у зв'язку із вирішенням колишнім подружжям питання поділу спільного майна, а тому спірні правовідносини регулюються насамперед Сімейним кодексом України.

Так, відповідно до ст. 60 та 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується представником позивача та представником третьої особи автомобіль марки Infiniti G35, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 був придбаний 21 вересня 2007 року ОСОБА_4, тобто під час перебування в шлюбі з ОСОБА_6, та в інтересах сім'ї, оскільки автомобілем користувалась саме дружина для доставляння спільної дитини до школи.

Статтями 63, 65-71 СК України, серед іншого, встановлено що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У квітні 2014 року ОСОБА_6 запорядилась автомобілем як особистою власністю, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, автомобіль був переданий їй під час поділу спільного мана подружжя.

Щодо передачі автомобілю за рішенням суду саме ОСОБА_6, ні позивач ні ОСОБА_6 не заперечували під час оскарження рішень суду в апеляційному та касаційному порядку, підставами оскарження судових рішень як позивач так і його колишня дружина зазначали інше майно щодо поділу якого між ними не досягнуто домовленості.

Ухвалою касаційного суду від 22 квітня 2016 року справу щодо поділу майна подружжя повернуто до суду першої інстанції для розгляду по суті, що призвело до відновлення статусу майна, в даному випадку автомобілю Infiniti G35, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, як спільного майна подружжя.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_6 на момент продажу автомобілю у 2014 році була одноособовим власником автомобілю.

Згідно ч.5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Сторонами в судовому засіданні добросовісність набувача, тобто відповідача не оспорювалась, оскільки ОСОБА_6 та інші власники автомобілю після неї розпоряджались автомобілем на законних підставах, а тому судом не встановлено обставин, що підтверджували б обізнаність відповідача про наявність перешкод до вчинення третьою особою - ОСОБА_6 або безпосереднім продавцем ОСОБА_7 правочину щодо продажу автомобілю та, водночас, усвідомлення відповідачем факту порушення своїми діями прав іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

В постанові Верховного суду України від 18.01.2017 р. у справі №6-2776цс16 зазначено, що за змістом п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Таким чином, особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача.

Отже, для застосування ст.ст.387,388 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є єдиним власником майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами.

При цьому, позов про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню у випадку, якщо у власника майна, що вибуло з його володіння і перебуває у неправомірному володінні іншої особи, залишається право на це майно (таке право власності має існувати на момент звернення з позовом до суду).

Однак, позивачем не надано документів, які підтверджують, що йому належить автомобіль на праві особистої приватної власності, натомість, надані до суду докази свідчать, що позивач є співвласником автомобілю, оскільки він перебуває у спільній сумісній власності колишнього подружжя.

Статтями 368-371 Цивільного кодексу України регламентовано право спільної сумісної власності, так спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу..

Набуття права власності на конкретну (реальну) частку у майні (виділене майно) реалізується шляхом виділу співвласником у натурі частки із спільного майна чи поділу майна в натурі між співвласниками за домовленістю, із застосуванням механізмів, передбачених ст.ст. 364,367 ЦК України, що має наслідком припинення права спільної власності. У випадках, передбачених законом, особа набуває право власності на виділене майно з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Витребування майна із чужого незаконного володіння - це передбачений законом спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об'єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі.

Однак, позивач не надав доказів на підтвердження обставин припинення права спільної сумісної власності подружжя та набуття ним права особистої приватної власності на автомобіль, що унеможливлює задоволення позову в обраний ним спосіб - шляхом витребування з незаконного володіння ОСОБА_5 на його користь автомобілю.

При цьому судом не приймаються до уваги посилання представника позивача на невирішеність спору між колишнім подружжям щодо поділу спільного майна станом на листопад 2018 року та бажання позивача відновити реальний стан речей, який був на момент звернення у 2012 році до суду із позовами про поділ спільного майна, тобто повернути у власність все майно, яке було передано ОСОБА_6 на підставі судового рішення, яке скасовано, тобто здійснювати реальний поділ майна, оскільки відсутність такого майна, на цей час у власності його та його колишньої дружини, позбавляє їх такої можливості.

Так, з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України .

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначений висновок Пленуму ВСУ також узгоджується із висновком викладеним в Постанові Верховного суду від 03 травня 2018 року в справі № 755/20923/14-ц, згідно якого, «витребування майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя (тобто поза його волею) суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна».

В судовому засіданні представник позивача та представник відповідача підтвердили, що позовні вимоги в цивільній справі щодо поділу спільного майна подружжя в частині передачі автомобілю Infiniti G35, 2007 року випуску ОСОБА_6 не змінювались, автомобіль позивачу не потрібний для особистого користування, оскільки він постійно до продажу перебував в користуванні дружини, тобто спірний автомобіль, як спільне майно подружжя, на цей час, необхідний колишньому подружжю лише в рамках розгляду цивільної справи для поділу спільного майна подружжя, тобто для визначення його вартості при поділі, та отримання компенсації одним з подружжя у разі встановлення такої необхідності.

З урахуванням всього вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_4 щодо витребування з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_5 автомобілю Infiniti G35, 2007 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 19, 207, 255, 256, 258, 259, 260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня тримання копії цього рішення.

Суддя: І. Д. Под'ячева