ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2157/18 Справа № 192/978/17 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу кредитної спілки "Союз-Дніпро" на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року по справі за позовом кредитної спілки "Союз-Дніпро" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року кредитна спілка "Союз-Дніпро" звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором.

Вказували, що 20 травня 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №1186/14 про надання останній кредиту в розмірі 13.419 грн. строком на 24 місяці, починаючи з 20 травня 2014 року по 19 травня 2016 року, відповідно до умов якого позивач передав відповідачці грошові кошти зі сплатою за користування кредитом відсотків згідно умов договору, а остання зобов'язалася погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно в період з 20 по 30 число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом.

Зазначали, що виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором забезпечувалось, згідно укладених 20 травня 2014 року за №1186/14 договорів поруки, солідарною порукою відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 відповідно до умов яких поручитель відповідає по зобов'язаннях позичальника за кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала свої зобов'язання по кредитному договору, тому просили стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №1186/14 від 20 травня 2014 року в розмірі 20.949 грн. 21 коп., з яких, 7.566 грн.30 коп. - залишок по кредиту; 13.382 грн.91 коп. - відсотки, нараховані за прострочення платежів.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року в задоволенні позову кредитної спілки "Союз-Дніпро" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі КС "Союз-Дніпро", посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розгляд справи відбувався без участі представника позивача, хоча позивач просив відкласти розгляд справи; наявні всі докази для задоволення позовних вимог; відповідачем не надано належних доказів здійснених оплат на суму 13.894 грн.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №1186/14 від 20 травня 2014 року (а.с.6-7) про надання останній кредиту в розмірі 13.419 грн. терміном на 24 місяці зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 2,3% на залишок заборгованості за кредитом, а також процентів, нарахованих згідно п.4.2 цього договору зі строком повернення кредиту до 19 травня 2016 року.

Відповідно до умов договору, позивач передав відповідачці грошові кошти у розмірі 13.419 грн. згідно видаткового касового ордеру №2630 від 20 травня 2014 року, а ОСОБА_2 зобов'язалася здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування ним в строки та розмірі, обумовлені кредитним договором та графіком, шляхом внесення щомісячно готівки на ім'я позивача, починаючи з 30 червня 2014 року та погасити кредит не пізніше 19 травня 2016 року, а у випадку неналежного виконання ним взятих на себе зобов'язань на першу вимогу позивача сплатити штрафні санкції (а.с.6-7).

Пунктом 4.4 вказаного кредитного договору передбачено, що при порушені позичальником строків сплати кредиту та процентів, вказаних в п.4.2 договору більше ніж на 15 календарних днів, то з 16 дня кредитодавець нараховує плату із рахунку 0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожний календарний день прострочення.

Пунктом 3.1. кредитного договору передбачено право кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, у разі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць.

Виконання умов кредитного договору забезпечувалось солідарною порукою відповідача ОСОБА_3, згідно договору поруки №1186/14 від 20 травня 2014 року, та відповідача ОСОБА_4, згідно договору поруки №1186/14 від 20 травня 2014 року, відповідно до умов яких поручитель відповідає по зобов'язаннях за кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі і на тих же умовах, що і боржник, що свідчить про те, що відповідачі, кожна окремо, зобов'язалися перед позивачем відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язання за кредитним договором №1186/14 від 20 травня 2014 року. Строк дії договорів поруки - до 19 травня 2026 року (а.с.8,9).

Судом також встановлено, що згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором №1186/14 від 20 травня 2014 року складає 20.949 грн.21 коп. (а.с.5).

В той же час, з наданих представником відповідача ОСОБА_2 квитанцій до прибуткового касового ордера, вбачається, що ОСОБА_2 сплатила в рахунок погашення заборгованості грошові кошти: 19 липня 2014 року - в розмірі 880 грн.; 26 серпня 2014 року - в розмірі 856 грн., 07 вересня 2014 року - в розмірі 400 грн., 14 вересня 2014 року - в розмірі 390 грн.; 25 жовтня 2014 року - в розмірі 850 грн.; 28 лютого 2015 року - в розмірі 1.994 грн.; 09 квітня 2015 року - в розмірі 971 грн.; 06 травня 2015 року - в розмірі 783 грн.; 19 червня 2015 року - в розмірі 770 грн.; 20 липня 2015 року - в розмірі 758 грн. ; 09 липня 2015 року - в розмірі 410 грн., на загальну суму 9.062 грн., які не були враховані позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.83-84).

Також на а.с.82 знаходиться квитанція до прибуткового касового ордера від 20 травня 2014 року, з якої видно, що ОСОБА_2 сплатила суму відсотків за користування кредитом в розмірі 2.919 грн., яка також відсутня в рахунку позивача погашення заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи відповідачів, що ними сплачена сума заборгованості за кредитом станом на 19 травня 2016 року, є обґрунтованими, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно зі статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою, третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За даним у частині першій статті 553 ЦК України визначенням, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені статтю 554 ЦК України, відповідно до частин першої та другої якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №1186/14 від 20 травня 2014 року, наданого позивачем (а.с.5), вбачається, що в ньому не відображено надходження грошових коштів від ОСОБА_2 за квитанціями 19 липня 2014 року - в розмірі 880 грн.; 26 серпня 2014 року - в розмірі 856 грн., 07 вересня 2014 року - в розмірі 400 грн., 14 вересня 2014 року - в розмірі 390 грн.; 25 жовтня 2014 року - в розмірі 850 грн.; 28 лютого 2015 року - в розмірі 1.994 грн.; 09 квітня 2015 року - в розмірі 971 грн.; 06 травня 2015 року - в розмірі 783 грн.; 19 червня 2015 року - в розмірі 770 грн.; 20 липня 2015 року - в розмірі 758 грн.; 09 липня 2015 року - в розмірі 410 грн., а також за квитанцією від 20 травня 2014 року про сплату 2.919 грн. відсотків за користування кредитом, а всього на загальну суму 11.981 грн.(а.с.82-84), будь-якого іншого розрахунку позивач на підтвердження своїх позовних вимог суду не надав.

Під час перегляду справи в апеляційному порядку позивач підтвердив, що будь-яких інших кредитних договорів з ОСОБА_2 ним не укладалось.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є обґрунтованим, оскільки підстави для задоволення позову в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані відповідачем квитанції є неналежними доказами внесення коштів за кредитним договором, не можуть бути прийняті до уваги.

Так, згідно п.3.3 постанови Правління Національного Банку України №637 від 15 грудня 2004 року (зі змінами від 06 червня 2013 року, яка діяла на час сплати відповідачем коштів за кредитним договором, та дія якої поширювалась на кредитні спілки як на небанківські фінансові установи) приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Надані відповідачем квитанції відповідають вищезазначеним вимогам, містять підпис бухгалтера та печатку кредитної спілки "Союз-Дніпро",позивачем не заявлялись клопотання про призначення у справі експертиз, тому підстав для визнання даних доказів неналежними, як на тому наполягав представник позивача, колегією суддів не встановлено.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу кредитної спілки "Союз-Дніпро" залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.