Справа № 466/4443/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

з участю секретаря Борис У.Я.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_4 ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_6, з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 ОСОБА_5, з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним

ВСТАНОВИВ:

21.06.2017 року представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_2в., яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення коштів, який в подальшому уточнив та в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за договором позики, оформленим розпискою від 10.10.2011р, 6000 євро, що еквівалентно 177 240 грн. згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.06.2017р., в частках пропорційно вартості майна одержаного в спадщину, а саме: стягнути з ОСОБА_2 яка діє у власних інтересах на користь ОСОБА_4 ОСОБА_5 суму боргу у розмірі 26586 грн.; стягнути з ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_6 як законний представник неповнолітньої на користь за ОСОБА_5 суму боргу у розмірі 150 654 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 ОСОБА_5 265 грн. 80 коп. судового збору; стягнути з ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_6 Миколаївни як законний представник неповнолітньої на користь ОСОБА_4 ОСОБА_5 1 506 (одна тисяча п'ятсот шість)грн. 20 коп.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог покликається на те, що 10 жовтня 2011 року ОСОБА_8 позичив у Бпндера ОСОБА_5 6000 Євро та зобовязався повернути вказану суму на першу вимогу. Факт отримання ОСОБА_8 вказаних коштів підтверджується борговою розпискою. 03.11.2016 року ОСОБА_8 помер, оскільки за життя ОСОБА_8 кошти за борговою розпискою повернуті ОСОБА_4 не були, позивач вирішив звернутися до спадкоємців ОСОБА_8

07.09.2017р. на адресу суду надійшли письмові пояснення приватного нотаріуса ОСОБА_7 в якої заведена спадкова справа померлого ОСОБА_8, в яких вона повідомила, що спадкоємцями майна померлого є його дружина ОСОБА_2 та його малолітня донька ОСОБА_6. Про те, що спадкоємцями ОСОБА_8 окрім ОСОБА_2 також ще є його малолітня донька ОСОБА_6 позивач дізнався після відкриття провадження у даній справі.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, поданої приватним нотаріусом ОСОБА_9, ОСОБА_2 було успадковане рухоме майно (кошти), що знаходяться у ПАТ КБ «Приватбанк»: 1659, 70 дол. США, 5746,40 євро, 43,89 грн. та кошти, що знаходяться у ПАТ «Укрсоцбанк»: 6393, 35 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 травня 2017р., в свою чергу ОСОБА_6 було успадковане нерухоме майно (квартира) загальною площею 75.2м.кв., що знаходиться у АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом ораво на спадщину за законом від 08 травня 2017 року.

У відповідності до ст.1282 ЦК України кожен спадкоємець зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Таким чином, відповідальність спадкоємців за борги спадкодавця носить частковий характер і обмежується вартістю майна, успадкованого цією особою.

Враховуючи дані обставини, оскільки до спадкоємців перейшли не ідеальні (у дробах) частки у спадщині, а реальні - чітко визначене в свідоцтві про право на спадщину за законом, таким чином частка кожного спадкоємця вираховується шляхом встановлення співвідношення, у якому вартість цієї речі знаходиться із вартістю спадкового майна.

З метою визначення частки майна успадкованого кожним спадкоємцем, позивачем замовлено оцінку вартості квартири АДРЕСА_2, успадкованої ОСОБА_6, оскільки у договорі про поділ спадкового майна від 05 травня 2017 року відсутня вартість даної квартири.

Згідно висновку про ринкову вартість квартири від 21 лютого 2018 року проведеного субєктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_10, оціночна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_3 становить 1 394 254 грн.

За таких обставин загальна вартість успадкованого майна становить 1 636 684 грн., з яких 1659, 70 дол. США, 5746, 40 євро, та 6437, 24 грн., було успадковано ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.05.2017р., що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.02.2018 року в сумі 242430 грн. та 1394254 грн., що становить вартість квартири, було успадковано ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.05.2017р. та висновком експерта від 21.02.2018р.

Таким чином частка успадкованого ОСОБА_2 майна в розмірі 242 430 грн. відповідно до загальної вартості успадкованого майна становить 15 %, а частка ОСОБА_6 в розмірі 1394254 грн. відповідно до загальної суми успадкованого майна становить 85 %. Враховуючи вищевикладене, борг відповідачів перед позивачем у розмірі 177 240 грн. пропорційно вартості успадкованого ними (відповідачами) майна складає: з ОСОБА_2 26586 грн.; з ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_6 150654грн. У тотожних пропорціях з відповідачів також підлягає до стягнення сплачена позивачем при зверненні до суду сума судового збору. Враховуючи вищевикладене, вимушений звернутися до суду.

02 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати договір позики у формі розписки ОСОБА_8 на суму 6000 Євро недійсним (а.с.39-40).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2017 року об»єднано в одне провадження первісний позов ОСОБА_4 ОСОБА_5 до ОСОБА_2, з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про стягнення коштів та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 ОСОБА_5, з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним (а.с. 69).

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що позов ОСОБА_4 ОСОБА_5 не відповідає дійсним обставинам та не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Сума договору позики у формі розписки, який уклав чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_8, виходить за межі дрібного побутового, а тому для укладення подібного договору позики необхідна була її письмова згода, яку ОСОБА_2 ні за день до укладення договору позики, ні до дня смерті чоловіка, жодної ні усної ні письмової згоди не давала. Вказує, що дізналася про договір позики у формі розписки тільки 08 травня 2017 року від приватного нотаріуса ОСОБА_7 Більше того, її чоловік ніколи не повідомляв ОСОБА_2, що позичає кошти. Навіть, якщо припустити, що чоловік позичав кошти у відповідача, то він міг їх витратити виключно для потреб підприємницької діяльності, а не для потреб сімї і ці кошти ніколи не були об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч.1 ст.65 СК).

Частиною 1 ст. 65 СК України, визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Правочин, який уклав чоловік ОСОБА_2 з відповідачем виходить за межі дрібного побутового та вважається укладеним в особливо великому розмірі і не інтересах сім'ї. Враховуючи вищевикладене, для захисту своїх прав вимушена звернутися з зустрічним позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та уточненні до неї. Просить уточнений позов задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_2 заперечив та просив у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов заперечили, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи, та просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, надіслала письмові пояснення по справі та просила розглядати справу у її відсутності.

Представник органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не зявився, надіслав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_4 ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_6, з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення коштів не підлягає до задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 ОСОБА_5, з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що повязані з його недійсністю.

Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 перебували в шлюбі з 15.12.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ №096699 від 04.03.2015 року (а.с. 4 спадкової справи).

В шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_8 народилася донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5 спадкової справи).

10.10.2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 (м. Ліворно, Італія) був укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_11 передав ОСОБА_8 6000,00 Євро, а останній зобовязувався повернути вказану суму по першій вимозі. Факт укладення договору підтверджується розпискою від 10.10.2011 року (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СГ №445583 від 04.11.2016 року, ОСОБА_8 помер 03.11.2016 року, про що зроблено Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області відповідний актовий запис №1062 (а.с. 7 спадкової справи).

Так, після смерті ОСОБА_8, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 08.05.2017 року видано доньці померлого ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_4 (а.с. 40 спадкової справи).

Крім того, після смерті ОСОБА_8, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 08.05.2017 року видано дружині померлого ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у ПАТ КБ «Приватбанк» та вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с. 42 спадкової справи).

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідності до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов?язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов?язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Так, згідно вказаного договору позики від 10.10.2011 року, прізвище позикодавця значиться як ОСОБА_11, проте у позовній заяві та заяві претензії кредитора його прізвище вказано як ОСОБА_4 ОСОБА_5.

Крім того, судом встановлено, що даний договір позики від 10.10.2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 був укладений ОСОБА_8 без згоди дружини ОСОБА_2.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і одержане за договором використано на її потреби.

Аналогічні за змістом висновки встановлені правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 163цс12.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказала, що позичені ОСОБА_8 кошти не були використані на потреби сім"ї, більше того про такі кошти їй не було відомо, дозволу чи згоди на отримання таких коштів від ОСОБА_4 вона покійному чоловіку не надавала та дізналася про договір позики від приватного нотаріуса ОСОБА_7 08.05.2017 року.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що отримані ОСОБА_8 грошові кошти були витрачені в інтересах сімї не підтверджені відповідними доказами, а також зясовано, що дружина ОСОБА_2 не надавала у письмовій формі згоди на укладення договору позики.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 ОСОБА_5, з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним є підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Що стосується позову ОСОБА_4 ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_6, з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення коштів, то такий, на думку суду, не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 10.10.2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 (м. Ліворно, Італія) був укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_11 передав ОСОБА_8 6000,00 Євро, а останній зобовязувався повернути вказану суму по першій вимозі. Факт укладення договору підтверджується розпискою від 10.10.2011 року (а.с. 5).

У відповідності до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Слід також відзначити, що при розгляді справи № 6-63 цс 13 Верховний Суд України 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Однак, слід зазначити, що згідно вказаного договору позики від 10.10.2011 року, прізвище позикодавця значиться як ОСОБА_11, проте у позовній заяві та заяві претензії кредитора від 22.04.2017 року (а.с.8) його прізвище вказано як ОСОБА_4 ОСОБА_5.

Крім того, зустрічні позовні вимоги, які судом задоволено є взаємоповязаними з первісними позовними вимогами, а тому виходячи з вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що отримані ОСОБА_8 грошові кошти були витрачені в інтересах сімї не підтверджені відповідними доказами, а також зясовано, що дружина ОСОБА_2 не надавала у письмовій формі згоди на укладення договору позики, суд прийшов до висновку, що первісний позов ОСОБА_4 не підлягає до задоволення.

Також, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення зі сторін підлягає розмір судових витрат, сплачених при зверненні з позовною заявою до суду.

У звязку з наведеним, з ОСОБА_4 ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення, а первісні позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,263,265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_4 ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_6, з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення коштів відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 ОСОБА_5, з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним - задовольнити повністю.

Визнати договір позики у формі розписки ОСОБА_8 від 10.10.2011 року на суму 6000 Євро недійсним.

Стягнути з ОСОБА_4 ОСОБА_5, (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_2, (25.02.1971р.н., ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) судовий збір в розмірі 640,00 (шістсот сорок) гривень

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_12