АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1856/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Корман О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2018 року, постановленої під головуванням судді Корман О.В., за заявою ОСОБА_3 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, та про відвід представнику ОСОБА_5,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

17 вересня 2018 року відповідач подав до суду заяву про залишення зазначеного позову без розгляду. В обґрунтування заяви зазначав, що на даний час відкрито судове переслідування про недійсність договору дарування від 29 серпня 2017 року, недійсність технічного паспорта КП ЧООБТІ, скасування нотаріального посвідчення договору дарування і держреєстрації прав, і таке оскарження автоматично зупиняє їх дію до закінчення процесу, тому відсутній предмет спору. Крім того, позивач не вніс кошти на забезпечення судових витрат відповідача.

Також позивач у своїй заяві заявив відвід представнику позивача ОСОБА_5 з тих підстав, що останній вчинив протиправні дії щодо його майна.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, позовну заяву залишити без розгляду, визнати відвід представнику позивача обґрунтованим і припинити його представництво, а також визнати дії позивача зловживанням процесуальними правами. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що залишаючи заяву без розгляду суд послався на відсутність положень прямої дії в Кодексі, тоді як на думку апелянта, мав застосувати аналогію права.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 12 жовтня 2012 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду - без змін. Зазначила, що у даному випадку вказана ухвала суду не оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Підстави залишення позову без розгляду встановлені статтею 257 ЦПК України, і серед них такі підстави як відкриття судового переслідування про недійсність договору дарування від 29 серпня 2017 року, недійсність технічного паспорта КП ЧООБТІ, скасування нотаріального посвідчення договору дарування і держреєстрації прав, не є тими, що надають право суду постановити ухвалу про залишення позову без розгляду.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 135 ЦПК, як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов'язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв'язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

З матеріалів справи вбачається, що ні розрахунок судових витрат, ні клопотання про внесення коштів позивачем для забезпечення судових витрат відповідач не подавав. Відповідно судом строк позивачеві для внесення вказаних коштів не надавався, а відтак вказана обставина також не може бути підставою для задоволення заяви про залишення позову без розгляду.

Також апеляційний суд погоджується з висновком районного суду щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про відвід представника позивача. Відповідно до норм статті 39 ЦПК України відведеними можуть бути: суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст та перекладач.

Таким чином заявлення відводу представнику сторони чинними нормами ЦПК України не передбачено.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги з приводу того, що за відсутності прямої норми в Кодексі суд мав застосувати аналогію права відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України.

Аналогія права - це вирішення конкретної юридичної справи на основі загальних принципів права (справедливості, рівності перед законом та судом тощо). Даним шляхом можливо ліквідувати прогалини у праві за умови відсутності норми права, яка б регулювала даний вид суспільних відносин.

Немає необхідності для застосування аналогії права щодо вирішення питання про відвід представника позивача, оскільки дані питання регулюються главою 3 ЦПК України.

Щодо обставин зазначених у відзиві суд зазначає наступне.

Предметом апеляційного оскарження в даній справі є ухвала суду про відмову в задоволенні заяви про залишення без розгляду позову та відвід представника позивача.

Ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду не є предметом даного апеляційного провадження.

Судові витрати, до яких відноситься і витрати на професійну правничу допомогу (ст..133 ЦПК України), розподіляються при вирішенні справи по суті позовних вимог (ст..141 ЦПК України). На даній стадії не розглядаються позовні вимоги по суті.

Чи підлягає оскарженню в апеляційному порядку ухвала суду, суд виходить із висновків зроблених Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №2-6575/10, провадження №61-39625св18.

Так, Рішеннями Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року N 3-рп/2010, від 28 квітня 2010 року N 12-рп/2010, від 8 липня 2010 року N 18-рп/2010 надано офіційне тлумачення пунктів 2, 12, 18 частини 1 статті 293 ЦПК України 2004 року. Ухвалюючи вищезазначені рішення, Конституційний Суд України виходив із того, що згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження.

Стаття 353 ЦПК України не містить такої заборони, а тому апеляційна скарга підлягає розгляду.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже з викладеного вбачається, що судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Також у низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

За таких обставин апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2018 року за заявою ОСОБА_3 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виділ в натурі части з майна, що є у спільній частковій власності, та про відвід представнику ОСОБА_5 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 29 листопада 2018 року.

Судді