Справа № 199/7871/17
(2/199/790/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про скасування та визнання недійсним доручення, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачівпро скасування та визнання недійсним доручення, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності, зазначивши що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 23.10.2014 року за реєстровим №1-1194 належала 1/4 частини квартири АДРЕСА_1. Інші 3/4 частини зазначеної квартири належали відповідачу ОСОБА_3, а саме 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради м.Дніпропетровська від 29.11.2004 року згідно з розпорядженням №4/317-04 та 1/4 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 03.09.2014 року за реєстровим №1-1010.

Позивач зазначає, що вона постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та не має ніякого іншого житла, крім неї та відповідача ОСОБА_3 в спірній квартирі з 2014 р. зареєстрований малолітній син відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач, посилаючись не те, що в жовтні 2014 року відповідач ОСОБА_3 знаходячись в залежності від своїх численних кредиторів за борги, почав вимагати від неї видачі на його імя доручення на право розпорядження належною їй 1/4 частиною квартири АДРЕСА_1, мотивуючи це тим, що в разі несплати боргу квартиру можуть спалити, а його позбавити життя. Відповідач також запевняв її, що не обовязково продавати квартиру, а вимагав лише надати доручення на його імя та це доручення він продемонструє своїм кредиторам, які тимчасово залишать його в спокої, будучи впевненими, що в разі подальшої заборгованості вони зможуть змусити його відчужити квартиру.

Так через кілька днів погроз та психологічного тиску, позивач надала згоду на поїздку до нотаріуса з метою надати доручення на імя відповідача ОСОБА_3 на розпорядження її 1/4 частиною вказаної вище квартири, але без її відчуження.

Позивачка вважала, що надала доручення, посвідчене 22.10.2014р. приватним нотаріусом ОСОБА_5, яким ОСОБА_3 мав би надати її квартиру в якості застави чи оренди, без продажу, на нетривалий час.

Однак, отримавши в березні 2017р. копію позову та копію договору купівлі-продажу всієї квартири, позивачка зрозуміла, що її 1/4 частина квартири була продана ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_2 23.10.2014 року.

Позивачка зазначає, що ОСОБА_3 обманним шляхом та шляхом погроз змусив її надати йому доручення на розпорядження квартирою, а потім без її відома не просто віддав її в заставу чи в оренду, як вона вважала, а зробив її відчуження, разом з його 3/4 частинами цієї ж квартири. Оскільки довіреність нею була видана під впливом обману, то вона має бути визнана недійсною, відповідно і договір-купівлі продажу ? частини квартири має бути визнано недійсним. Крім того, вважає недійсним договір купівлі-продажу ? частини спірної квартири, яка належить відповідачу ОСОБА_3, оскільки були порушені її права на переважне право на купівлю частки у праві спільної часткової власності. Крім того, на час укладення спірного договору купівлі-продажу квартири,у ній проживав і зараз проживає малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, проте правочин укладено без дозволу органу опіки та піклування.

У звязку з вище викладеним позивач просить суд скасувати та визнати недійсною довіреність, видану від її імені на імя ОСОБА_3, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 22 жовтня 2014 року, визнати недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2, в частині відчуження належної їй 1/4 частини квартири, укладений 23 жовтня 2014 року між продавцем ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_1, та між покупцем ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4, визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири від 23 жовтня 2014 року, в частині відчуження 3/4 частини квартири, укладений між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 та зобовязати приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 скасувати проведену нею державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, права власності на обєкт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2, від 23 жовтня 2014 року, номер запису про право власності: 7446273, на імя ОСОБА_2.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявився, повідомлений належним чином про слухання справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти позову, пояснив, що дійсно говорив позивачу, що квартиру продавати не буде і фактично між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики на грошову суму, яка зазначена в договорі купівлі-продажу квартири, він дійсно отримав від ОСОБА_2 ці кошти, які в подальшому йому повернув, а ОСОБА_2 має повернути йому квартиру.

Відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність, позов не визнала, оскільки довіреність від імені позивача нею була посвідчена за її волевиявленням і є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 23.10.2014 року за реєстровим №1-1194 належала 1/4 частини квартири АДРЕСА_1. Інші 3/4 частини зазначеної квартири належали відповідачу ОСОБА_3, а саме 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради м.Дніпропетровська від 29.11.2004 року згідно з розпорядженням №4/317-04 та 1/4 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 03.09.2014 року за реєстровим №1-1010.

Позивачка постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та там зареєстрована.

22 жовтня 2014 року позивач на виконання умов договору доручення, надала відповідачу ОСОБА_3 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на реалізацію її частки вищезазначеної квартири. Дана обставина визнається сторонами, тому не підлягає доказуванню згідно вимог ст. 82 ЦПК України.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Частина 1 статті 229 встановлює, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення

обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману

повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо

мотивів правочину не має істотного значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для

визнання правочину недійсним.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсною та скасування довіреності виданої від її імені на ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів введення її в оману, щодо наданих нею повноважень за довіреністю, оскільки представник позивача суду повідомив, що позивач усвідомлювала зміст довіреності, проте повірила обіцянкам ОСОБА_3 не продавати квартиру, таким чином допустила власне недбальство. Після надання спірної довіреності до правоохоронних органів не зверталася з приводу погроз ОСОБА_3, правом скасування довіреності не скористалася по теперішній час, з огляду на той факт, що довіреність і спірний договір укладалися в різні дні. Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що спірна квартира є єдиним житлом та власністю позивача.

Також посилання позивача щодо переважного права викупу частини у спільній власності не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до оспорюваного договору купівлі-продажу було відчужено все майно, а не частка відповідача ОСОБА_3. Крім того, законом не передбачено підстав для визнання правочину недійсним у разі порушення переважного права купівлі співвласника, оскільки згідно ст. 362 ЦК України у разі такого порушення співвласник може пре лише предявити до суду позов про переведення на нього прав та обовязків покупця.

Посилання позивача на те, при укладанні оспорюваного правочину, договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, були порушені права дитини, сина відповідача, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, також не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів реєстрації місця проживання дитини у спірній квартирі на момент здійснення правочину, крім того позивач, не є опікуном малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому не має права виступати в його інтересах та здійснювати захист його прав.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача не знайшли свого обєктивного підтвердження, а тому є такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати позивача віднести за його рахунок, судові витрати відповідачів не відшкодовуються, як не понесені останніми.

Керуючись ст.ст. 203,215,230 ЦК України,ст.ст. 5, 12, 13, 264-266 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про скасування та визнання недійсним доручення, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності,-відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя