Справа № 160/58/18
Провадження № 2/160/59/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Корнелюка В. С.

за участю: секретаря - Гупалик А.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Локачах

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за позиками, процентів за позиками, інфляційних збитків та 3% річних за прострочення повернення позик,

в с т а н о в и в :

08.02.2018 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.03.2017 він позичив ОСОБА_3 (надалі - Відповідач) 10000,00 грн., строком на півроку зі сплатою 20 % річних, про що в цей же день вони факт укладення договору позики оформили письмовим документом - розпискою.

Того ж дня, 27.03.2017 він позичив відповідачу ще 5000,00 грн. строком на півроку зі сплатою 20 % річних, про що в цей же день вони факт укладення договору позики оформили письмовим документом -- розпискою.

Крім того, 07.04.2017 він, позичив відповідачу ще 10000,00 грн. строком на півроку зі сплатою 20 % річних, про що в цей же день вони факт укладення договору позики оформили письмовим документом - розпискою.

Всього він позичив відповідачу 25000,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 253, 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями.

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, днем повернення позик від 27.03.2017 та відсотків за ними є 28.09.2017, а позики від 07.04.2017 - 08.10.2017.

У встановлений строк відповідач повністю погасив суму позики в розмірі 5000,00 грн. за договором позики від 27.03.2017 та частково, в розмірі 3000,00 грн. за договором позики від 27.03.2017.

Відсотків відповідач не сплатив взагалі.

У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь 17000,00 грн. боргу за позиками, 2515,07 грн. процентів за позиками, 532,10 грн. інфляційних збитків та 177,62 грн. 3% річних за час прострочення повернення позик.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі із підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснив, що ОСОБА_3 грошей йому не повертав, а 3000 грн. і 5000 грн. він відмінусував з позичених грошей, оскільки залишив у себе кошти від проданих ним квитків за реалізацію і виловлення риби.

Крім того, надав відповідь на відзив в якому зазначив, що жодної співпраці з відповідачем у нього не було. До нього дійсно звертався ОСОБА_3 з пропозицією зариблення ставка, однак він відмовився, оскільки не мав навиків ведення такого бізнесу. Відповідач позичав у нього гроші на зариблення ставка в сумі 5000 грн. та 10000 грн. Згодом, коли вони зустрілись в магазині, він попросив позичити йому ще 10000 грн. Той погодовися і зняв гроші з депозитного рахунку. Також позивач зазначає, що з розписок чітко прослідковується, що ОСОБА_3 позичав кошти, тобто брав їх з умовою майбутнього повернення, строком на півроку тобто 6 місяців.

Просить задовольнити позов. Стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали подали відзив на позовну заяву, який мотивували тим, що вказані позовні вимоги являються безпідставними, обставини викладенні в позовній заяві є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Так, 21.09.2000 року Локачинською районною державною адміністрацією Волинської області була здійснена державна реєстрація ОСОБА_3 як підприємця і саме з цього часу, після реєстрації у податковій інспекції він почав займатись підприємницькою діяльністю.

20.08.2010 року між ним та Локачинською районною державною адміністрацією був укладений договір оренди водного об'єкту площею 6,46 га, розташованого на території Війницької сільської ради.

Приблизно 19-20 березня 2017 року до нього звернувся ОСОБА_1 з пропозицією щодо зариблення вищевказаного водного об'єкту (ставку).

Ним були запропоновані слідуючі умови їхньої співпраці:

- він, як орендар ставка надає його під «зариблення» різноманітними видами риб, згідно їх домовленості;

- «зариблення» відбувається за рахунок ОСОБА_1, тобто кошти на придбання відповідної кількості риби надаються саме ним;

- він організовує придбання та доставку риби на ставок;

- витрати по оренді ставка, оплаті праці вартівника покладаються також на нього;

- риба, яка знаходиться у ставку на момент «зариблення» у кількості, що у грошовому еквіваленті, згідно їх домовленостей становить 10000-12000 грн. належить йому; розподіл прибутку після вилову риби у листопаді 2017 року за виключенням всіх вищезазначених витрат розподіляється між ними порівну.

Зазначені умови майбутньої співпраці його влаштували і вони уклали усну угоду між собою про співпрацю.

На виконання даної угоди 23.03.2017 року він зв'язався по телефону із ОСОБА_5 Романом, який на професійній основі займається рибним бізнесом та замовив у нього виходячи з їх з ОСОБА_1 підрахунків риби на суму 32403 грн. Також було домовлено, що рибу він привезе на ставок 27.03.2017 року, що і було зроблено ним згідно з домовленістю. Однак перед здійсненням розрахунку за рибу ОСОБА_1 повідомив, що в нього є лише 15000 грн. і що ще 10000 грн. він надасть через 2-3 тижні після того, як в банку отримає відсотки по вкладу. На вказані умови погодився ОСОБА_5. Вказані 15000 грн. ОСОБА_1 вручив ОСОБА_5 безпосередньо на ставку. Залишок у розмірі 17803 грн. з врахуванням витрат по доставці риби до ставка, ОСОБА_1 пообіцяв повернути до 09.04.2017 року.

Коли підходила дата остаточного розрахунку ОСОБА_1 повідомив йому, що в нього буде лише 10000 грн. і щоб 7803 грн. оплатив саме він. Зазначені 10000 грн. він привіз йому 07.04.2017 року , а 09.04.2017 року неоплачені 17803 грн. він особисто завіз в м. Горохів ОСОБА_5.

Ввечері, 27.04.2017 року ОСОБА_1 приїхав до нього до магазину, при цьому був схвильований та стурбований і повідомив, що його «заїдає» дружина щодо грошей, які він заплатив за рибу і що в цій ситуації, яка склалась він безправний і не зможе нічого довести в разі такої необхідності, позаяк ставок його і доказів, що він придбав рибу за свої кошти немає. Просив його написати розписки для дружини, повідомив та запевнив, що ці розписки фіктивні, що це формальність і що це робиться, щоб заспокоїлась дружина. Він в це повірив та під диктовку ОСОБА_1 написав дві розписки на суму 10000 та 5000 грн. При цій розмові та написанні вказаних розписок була присутня ОСОБА_6, яка тоді працювала в магазині та все добре чула та бачила.

07.04.2017 року ОСОБА_1 привіз раніше зазначені 10000 грн. і знову з вищевказаних мотивів попросив написати розписку на вказані 10000 грн., що він і зробив під його диктовку і при цьому знову була присутня ОСОБА_6.

З травня 2017 року ОСОБА_1 почав з його згоди «доглядати» ставок і вже в червні здійснював продаж білетів-дозволів на відловлювання риби і при цьому всі виручені кошти забирав собі. Також він здійснював відлов риби особисто та реалізовував рибу, а вирученими коштами з ним не ділився. Він не мав можливості їздити на ставок, контролювати ці процеси, позаяк займався торгівлею в магазині.

Так продовжувалось до осені. В листопаді після вилову всієї риби вияснилось, що по їх підрахунках не вистачає приблизно 2000 кг риби на загальну суму біля 100000 грн. Нами було виловлено лише 700 кг риби. В кінцевому результаті від даного бізнес проекту він поніс безпосередніх витрат на загальну суму 13000 грн. Зі слів ОСОБА_1 він також поніс витрати і впродовж приблизно двох місяців почав вимагати в нього повернення вкладених ним коштів на придбання риби у розмірі 25000 грн. Він відмовився повертати вказані кошти тому, що його вини в цьому не було. Після цього ОСОБА_1 почав погрожувати застосуванням вказаних розписок та звернутись з ними до суду, зменшуючи при цьому суми до 20000, 15000 та в кінці до 10000 грн.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що протягом двох тижнів до ОСОБА_3 звертався позивач та пропонував йому кошти для зариблення ставка.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що рибу у нього замовляв ОСОБА_3, а хто саме за неї розраховувася він не пам'ятає, але при розрахунку за рибу, біля ставка, були присутні позивач та відповідач.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що зі слів позивача йому відомо про те, що той позичав гроші ОСОБА_3 на зариблання ставка.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що її чоловік ОСОБА_1 не вкладав коштів у спільний бізнес з ОСОБА_3, а позичив їх йому.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач стверджує, що ОСОБА_3 позичив у нього (ОСОБА_1) 27.03.2017 - 10000,00 грн., строком на півроку зі сплатою 20 % річних, 27.03.2017 - 5000,00 грн. строком на півроку зі сплатою 20 % річних, 07.04.2017 - 10000,00 грн. строком на півроку зі сплатою 20 % річних. Всього 25000,00 грн, на підтвердження даних обставин ним додано розписки від 27.03.2017, 27.03.2017 та 07.04.2017 (а.с. 8-10).

Згідно з Постановою ВСУ від 13.05.2015 року, зазначено, що підтвердженням договору позики може бути не будь-яка розписка, а лише та, яка засвідчує факт отримання грошових коштів у борг і містить умови їх повернення. Правова позиція ВСУ у справі № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року: Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Із наданих позивачем розписок вбачається, що вони не містять повних реквізитів сторін (дати народження, паспортні дані та ідент. коди), також відсутнє місце їх складення.

Крім того, з оглянутих судом розписок, які надані позивачем вбачається, що ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 кошти на півроку.

Однак, зі слів свідка ОСОБА_6, а також це підтверджує сам ОСОБА_3, ОСОБА_1 неодноразово звертався з пропозицією до відповідача про спільну господарську діяльність, пропонуючи кошти для зариблення ставка.

Також, у судовому засіданні, не встановлено жодних свідків факту написання розписок та отримання грошей ОСОБА_3

Отже, суд вважає, що надана позивачем розписка не містить факту отримання відповідачем грошових коштів та не містить зобов'язання про їх повернення на конкретну дату.

Посилання позивача, що на підтвердження існування боргових зобов'язань між сторонами по розписках, відповідач частково погасив борг у розмірі 5000 грн. та 3000 грн., суд вважає що цей доказ є неналежним, позаяк матеріали справи не містять підтверджень, що кошти були передані позивачу, а якщо і були, то в рахунок заборгованості саме по спірних розписках.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що той не мав жодного бізнес-плану з відповідачем, оскільки сам позивач пітверджує це, він повідомив суду у судовому засіданні, про те, що кошти в розмірі 5000 грн. та 3000 грн. він забрав собі від проданих квитків та вилову риби, що дає підстави суду вважати, що все таки позивач та відповідач вели спільну господарську діяльність, де кожному з них була відведена певна роль, ОСОБА_1, в тому числі, по витраті коштів на зариблення ставка.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суд, встановивши справжню правову природу розписки, приходить до висновку, що укладення між сторонами договору позики не відбулося.

Ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 78, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,

ухвалив :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за позиками, процентів за позиками, інфляційних збитків та 3% річних за прострочення повернення позик - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Локачинського районного суду Корнелюк В. С.