Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 343/1835/15-ц

провадження № 61-2318 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_3,
відповідач -ОСОБА_4,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області у складі судді Тураша В. А., від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області у складі суддів: Малєєва А. Ю., Матківського Р. Й., Меленко О. Є., від 22 березня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_3 подала до суду позовну заяву до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона працює на посаді директора Долинської спеціалізованої школи-інтернату Івано-Франківської області тривалий час. На займаній посаді добросовісно виконує обов'язки, передбачені Посадовою інструкцією, Законом України «Про освіту». Її роботу належним чином оцінено Міністерством освіти і науки України, має звання «Відмінник освіти», нагороджена Почесною грамотою Міністерства освіти і науки України. Обиралась депутатом Долинської районної ради, є депутатом Долинської міської ради.

22 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Міністерства освіти і науки України із заявою, у якій виклала неправдиву інформацію з метою приниження її честі і гідності та ділової репутації.

В заяві міститься наступна недостовірна інформація: «Всю свою діяльність ОСОБА_3 вимагала хабарі, на які придбала дві квартири у м. Львові та багато інших речей, які на заробітну плату не можливо придбати. Вийшовши на пенсію, ОСОБА_3 продовжує «чесну» трудову діяльність, прикладом чого є факт прийняття на роботу сторожем колишнього працівника МВС з розміром пенсії понад 5 тисяч грн, не дивлячись на те, що ми з чоловіком на цю роботу чекаємо більше п'ятироків, роботу, яку ОСОБА_3 нам обіцяла. Скоро звільниться місце іншого сторожа, але ОСОБА_3 знову нас обійде, прийнявши того, хто заплатить їй чималий хабар, так як ця людина з маленької букви меж не знає. Також хочу повідомити, що ОСОБА_3,будучи на посаді директора, лікувалася від алкоголізму, але як не дивно місцева влада не звертає уваги, що також можна трактувати, як співучасть у всіх злочинах».

Повідомлення відповідача такого роду - це цілеспрямовані дії, направлені на приниження її честі, гідності та ділової репутації. Така інформація є недостовірною, не відповідає дійсності, порушує її право на повагу до гідності, честі та ділової репутації і ставить під сумнів набуту нею суспільну оцінку її ділових, професійних якостей при виконанні службових обов'язків.

Внаслідок поширення відповідачем негативної недостовірної інформації, що принижує її честь, гідність, ділову репутацію, вона перебуває у стані морального пригнічення та дискомфорту, втратила спокій, відчуває моральні страждання, а це негативно впливає на стан здоров'я, самопочуття, настрій, через що підвищується артеріальний тиск і, відповідно, - є необхідність у лікуванні.

Таким чином, просила суд визнати поширені ОСОБА_4 в заяві від 22 квітня 2015 року, адресованій Міністерству освіти і науки України, указані вище відомості такими, що не відповідають дійсності і принижують її честь, гідність та ділову репутацію.Зобов'язати відповідача спростувати вказану інформацію та направити листа Міністерству освіти і науки України з текстом спростування зазначених вище відомостей, викладених у заяві від 22 квітня 2015 року, як таких, що не відповідають дійсності, не пізніше одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.Стягнути із ОСОБА_4 20 000 грн моральної шкоди та відшкодувати витрати по оплаті судового збору та витрати з надання правової допомоги.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2016 рокупозов задоволено частково.

Визнано поширені відповідачем ОСОБА_4 в заяві від 22 квітня 2015 року, адресованій Міністерству освіти і науки України від 27 квітня 2015 року вхідний № С-2331, такі відомості:

«Всю свою діяльність ОСОБА_3 вимагала хабарі, на які придбала дві квартири у м. Львові та багато інших речей, які на заробітну плату не можливо придбати»;

«Скоро звільниться місце іншого сторожа, але ОСОБА_3 знову нас обійде, прийнявши того, хто заплатить їй чималий хабар, так як ця людина з маленької букви меж не знає»;

«ОСОБА_3 будучи на посаді директора, лікувалася від алкоголізму, але як не дивно місцева влада не звертає уваги, що також можна трактувати, як співучасть у всіх злочинах»;

«Вийшовши на пенсію, ОСОБА_3 продовжує «чесну» трудову діяльність, прикладом чого є факт прийняття на роботу сторожем колишнього працівника МВС з розміром пенсії понад 5 тисяч грн, не дивлячись на те, що ми з чоловіком на цю роботу чекаємо більше п'яти років, роботу, яку ОСОБА_3 нам обіцяла.», - такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3.

Зобов'язаноОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність, та ділову репутацію ОСОБА_3, яка викладена в заяві ОСОБА_4 від 22квітня 2015 року, що адресована Міністерству освіти і науки України від 27 квітня 2015року вхідний № С-2331 та направити лист Міністерству освіти і науки України з наступним текстом спростування: «Даною заявою спростовую наступні відомості, викладені мною в заяві від 22квітня 2015 року:

«Всю свою діяльність ОСОБА_3 вимагала хабарі, на які придбала дві квартири у м. Львові та багато інших речей, які на заробітну плату не можливо придбати»;

«Скоро звільниться місце іншого сторожа, але ОСОБА_3 знову нас обійде, прийнявши того, хто заплатить їй чималий хабар, так як ця людина з маленької букви меж не знає»;

«ОСОБА_3,будучи на посаді директора, лікувалася від алкоголізму, але як не дивно місцева влада не звертає уваги, що також можна трактувати, як співучасть у всіх злочинах»;

«Вийшовши на пенсію, ОСОБА_3 продовжує «чесну» трудову діяльність, прикладом чого є факт прийняття на роботу сторожем колишнього працівника МВС з розміром пенсії понад 5 тисяч грн, не дивлячись на те, що ми з чоловіком на цю роботу чекаємо більше п'яти років, роботу, яку ОСОБА_3 нам обіцяла.», - як такі, що не відповідають дійсності, не пізніше одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Стягнутоз відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 200 грн заподіяної моральної шкоди.

Стягнутоз ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 487 грн 20 коп. сплаченого судового збору, 600 грнза складання позовної заяви та 1500 грнза ведення цивільної справи адвокатом згідно з квитанцією. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено, що відповідачем поширено неправдиву інформацію, внаслідок чого порушено особисті немайнові права ОСОБА_3 та принижено її честь і гідність.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, тому рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У липні 2016 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, у яких не погоджується з доводами касаційної скарги та просить її відхилити, а судові рішення залишити без змін.

16 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що 22 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернулася із заявою до Міністерства освіти і науки України, яку зареєстровано у Міністерстві 27 квітня 2015 року за № С-2331 та отримано судом на підставі ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2015 року про забезпечення доказів. Вказану копію заяви суд оцінив як належний та допустимий доказ, отриманий у встановленому законом порядку.

Таким чином, суди дійшли висновку, що відповідач шляхом звернення із заявою до Міністерства освіти і науки України, поширила неправдиву інформацію щодо позивача і, як наслідок, порушила особисті немайнові права ОСОБА_3, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію.

Проте, погодитися із зазначеними висновками судів не можна з таких підстав.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно із частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Із роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

За таких обставин, суд першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір по суті позовних вимог, на зазначені положення закону та роз'яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», уваги не звернув, залишивши поза увагою, що у своїй скарзі відповідач просив провести перевірку вказаних ним фактів, реалізувавши своє право на звернення. Зі змісту заяви убачається, що відповідач звернувся до Міністерства освіти і науки України із заявою про неправомірні дії позивача, як до компетентного органу, який уповноважений провести таку перевірку. Враховуючи, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, та витрат на складання позовної заяви та послуг адвоката є похідними від позовних вимог про визнання інформації недостовірною, рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині також підлягають скасуванню.

Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки, судами попередніх інстанцій неправильно застосовано закон, тому судові рішення відповідно до положень статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської від 22 березня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик