Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 509/4552/14-ц

провадження № 61- 6068св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року у складі судді Гандзій Д. М. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року у складі суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 28.3/1163-КЕК-08, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 10000,00 доларів США строком до 26 липня 2010 року зі сплатою 27% річних. Належне виконання цього договору забезпечено договором поруки, укладеним 30 липня 2008 року між банком та ОСОБА_5

20 травня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги ВАТ «Кредитпромбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги по усім кредитним договорам укладеним між банком та фізичними особами, у тому числі за кредитним договором № 28.3/1163-КЕК-08 від 30 липня 2008 року, укладеним з відповідачем.

ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного й повного повернення кредитних коштів не виконала, , унаслідок чого станом на 12 вересня 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 121 854 грн 96 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 112 411 грн 11 коп. та заборгованості по відсоткам - 9 443 грн 85 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь з боржника та поручителя в солідарному порядку.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено позовну давність для звернення з цим позовом, про застосування якої заявлено представником відповідачів. Порука припинена, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу до поручителя.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, з'ясував питання щодо перебігу позовної давності та дійшов висновку про обґрунтованість відмови судом першої інстанції у позові за спливом позовної давності та припинення поруки.

29 листопада 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли передчасного висновку про можливість застосування строків позовної давності та відмови в позові, оскільки кредитний договір та договір поруки діють до повного виконання зобов'язання.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено, що 30 липня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 28.3/1163-КЕК-08, за яким остання отримала кредит в розмірі 10000,00 доларів США строком до 26 липня 2010 року зі сплатою 27% річних.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою, порукою та заставою.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором, 30 липня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 28.3/1163-КЕК-08П, згідно якого поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед банком у повному обсязі.

Частинами першою та другою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що були на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Установлено, що 20 травня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги ВАТ «Кредитпромбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги по усім кредитним договорам укладеним між банком та фізичними особами, у тому числі за кредитним договором № 28.3/1163-КЕК-08 від 30 липня 2008 року, укладеним з ОСОБА_4

Отже до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором.

Позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пред'явлено ПАТ «Дельта Банк» 08 жовтня 2014 року.

Представником відповідачів ОСОБА_6 08 червня 2017 року подано заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позовна давність сплинула, ґрунтується на умовах договору та встановлених обставинах справи.

Згідно з пунктом 4.4 кредитного договору № 28.3/1163-КЕК-08 від 30 липня 2008 року ОСОБА_4 зобов'язалася повністю погасити заборгованість за кредитом та проценти за кредитом не пізніше 26 липня 2010 року відповідно до графіку визначеного пунктом 4.3 цього договору.

Як установлено судами, відповідач не виконала взятих на себе зобов'язань щодо погашення боргу до 26 липня 2010 року, проте ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом про захист порушеного права лише 08 жовтня 2014 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

З огляду на зазначене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про сплив позовної давності.

Позов ПАТ «Дельта Банк» до поручителя ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором також вирішено судами правильно.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК Україниза договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Оскільки банк не звернувся з позовом до поручителя протягом шести місяців з дня закінчення строку дії кредитного договору (26 липня 2010 року), тобто з дня настання строку виконання основного зобов'язання, порука ОСОБА_5 за договором поруки від 30 липня 2008 року № 28.3/1163-КЕК-08П припинена.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, заявлених до поручителя.

Доводи касаційної скарги про те, що позовна давність не сплинула, оскільки строк кредитного договору не закінчився, оскільки зобов'язання за цим договором належним чином не виконані, не ґрунтуються на умовах договору та обставинах справи та не дають підстав для скасування оскаржуваних рішень суду, так як зводяться до переоцінки доказів, такі доводи були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанцій і не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик