Справа № 209/3066/17
Провадження № 2/209/165/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Кам′янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Маслова Д.В.

за участю секретаря судового засідання Кулік О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліметів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, який продовжує навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації, м.Київ в розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення двадцяти трьох річного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що вона з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1997 року. У 2007 році шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу у них 10.11.1999 року народився син ОСОБА_4. На дний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Військовому інституті телекомунікацій та інформації, м.Київ, на денній формі навчання, бюджетній основі, перший курс та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток та забезпечувати себе канцелярським приладдям, зошитами, деякими підручниками, цивільним одягом. Позивач зазначає, що відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов'язаний це робити. Інші особи, щодо яких відповідач має аліментні зобов'язання - відсутні.

Наведені обставини у своїй сукупності слугували підставою для її звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 23 листопада 2018 року було відкрито провадження у справі (а.с.17).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п.9 п.1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в письмовому відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідач щомісячно надає грошову допомогу в розмірі 1200,00 грн. дитині в добровільному порядку, перераховуючи їх на картку позивач.На даний час, в звязку з хронічною хворобою, ОСОБА_3 вимушений був звільнитися з попереднього місця роботи, та на даний час не має можливості надавати грошові кошти в заявленому позивачем розмірі. Зазначає, що позивачем заявлена позовна вимога, в якій зазначений розмір аліментів на рівні 2000,00 грн. на дитину, яка знаходиться на повному державному забезпеченні, сума коштів яку повинна отримувати дитина як від матері так і від батька буде вищою ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб в 2018 році та встановлена мінімальна заробітна плата в 2018 році. Відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме щомісячно виплачувати на користь позивача аліменти в розмірі - 1200,00 грн, які

він добровільно виплачує та виплачував на час розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про судове засідання, однак не повідомив причини неявки.

При вирішенні справи, суд враховує те, що кожна сторона має право розпоряджатись своїми процесуальними правами на власний розсуд, в тому числі і в частині визнання позову.

При цьому, ч.1 ст.206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що сторони з 16 серпня 1997 року перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом ресєтрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, запис за №535 (а.с.10).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано 19 вересня 2007 року Дніпровським відділом реєастрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис за №329 (а.с.11).

Згідно копії свідоцтава про народження, батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3, актовий запис за №702 (а.с.12).

Повнолітній ОСОБА_4 є курсантом 1-го курсу Військогово інституту телекомунікацій та інформатизації з 21 серпня 2017 року, знаходиться на повному державному утриманні, що підтверджується довідкою за вих.№1/53/17/837 від 25 вересня 2017 року (а.с.13).

ОСОБА_4 зареєстрований разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою №1/35159 від 30.10.2017 про реєстрацію та склад сім'ї (а.с.14).

Відповідно до копій квитанцій від 06 листопада 2017 року, 04 грудня 2017 року та 05 січня 2018 року ОСОБА_3 перерахував ОСОБА_1 на платіжну картку аліменти в розмірі 1200,00 гривень щомісяця (а.с.46).

Згідно копії виписки №6285/706 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, має хронічний правосторонній в/щелепний синусит. Скривлення переділки носу (а.с.29).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч.1, 2 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача мають стягуватися аліменти на весь час навчання ОСОБА_4, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років, починаючи з дня звернення позивача до суду.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позивач ОСОБА_1 має право на отримання аліментів у зв'язку з продовженням навчання її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який потребує у звязку з цим матеріальної допомоги та відповідач має можливість надавати таку допомогу, оскільки є працездатною особою, по іншим виконавчим листам стягнень не має.

При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов'язку щодо утримання дитини обох батьків, матеріальний стан батька, відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, тому вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є частково обґрунтованим.

Згідно ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлений у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 01 січня 2018 року - 1762 гривень.

Тобто, на законодавчому рівні встановлено, що мінімально необхідне матеріальне забезпечення однієї працездатної людини в Україні в 2018 році не може бути меншим за 1762,00 гривень. Це той законодавчо встановлений мінімум, який має забезпечувати задоволення звичайних мінімальних потреб людини для забезпечення її життєдіяльності та знаходження в соціумі.

Статтею 8 цього ж закону встановлено, що мінімальна заробітна плата в Україні встановлена у місячному розмірі: з 1 січня 2018 року - 3723 гривень.

Суд не має підстав вважати, що у ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у даній справі рівень потреб задоволення, яких є мінімально необхідним для підтримання нормальної життєдіяльності є вищим за той, який встановлений державою. Враховуючи часткове визнання позову відповідачем про стягнення з нього аліментів в розмірі 1200,00 гривень щомісячно, добровільну сплату відповідачем аліментів протягом листопада 2017 роу - січня 2018 року, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягувати з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання аліменти в розмірі 1200,00 гривень щомісячно.

При вирішенні питання щодо стягнення суми судового збору за подання відповідного позову, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, в якій зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 гривень на користь держави.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 180, 182, 183, 199 СК України, ст.ст. 4, 12, 76, 61, 89, 141, 211, 223, 206, 263, 265, 430 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліметів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягувати аліменти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання утвердій грошовій сумі в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 10 листопада 2017 року до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

При цьому, відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦПК України, встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. Отже, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на дане судове рішення може бути подана, протягом зазначених строків, до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою: 51900, АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2018 року.

Суддя Д.В. Маслов