Справа № 184/100/18
Номер провадження 2/184/170/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання - Попівніч Н.І.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 53300) до відповідача 1: ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, 53300), відповідача 2: ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, 53300) про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування ним та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в Орджонікідзевський міський суд з вищевказаним позовом, відповідно до якого просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_3 шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком та зняття їх із реєстрації.

В обґрунтування своїх вимог, які підтримані ним у судовому засіданні у повному обсязі, позивач посилається на те, що відповідачі із 2014р. зареєстровані у будинку за адресою: АДРЕСА_3, який належить їй на праві приватної власності, проте у вказаному домоволодінні із дати їх реєстрації, тобто більше 1 року, не проживають, що у свою чергу створює позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю Зважаючи на те, що відповідачі добровільно знятись із реєстрації у вказаному будинку не бажають, позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причин поважності неявки суду не повідомили, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України.

У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивачу - ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.01.2004р. та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6,7).

Згідно довідки реєстраційного відділу виконавчого комітету Покровської міської ради №656 від 16.01.2018р. у будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що також підтверджується копією домової книги (а.с.8-10).

Відповідно до заяви від 16.01.2018р., яка затверджена квартальним комітетом №7 Покровської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у будинку по адресу: АДРЕСА_1 не проживають та їх місцезнаходження не відоме.

У судовому засіданні позивач пояснила, що вона 01.08.2014р. зареєструвала відповідачів у своєму будинку на їх прохання лише на один рік для того, що ОСОБА_3 мала змогу отримати паспорт громадянина України. Проте, після реєстрації вони у вказаному домоволодінні не проживали, лише 29.07.2017р. ОСОБА_3 приїхала до м.Покров для отримання паспорта громадянина України та, отримавши його на наступний день поїхала. У добровільному порядку відповідачі знятись із реєстрації не бажають.

Крім того, у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала покази про те, що вона являється сусідкою позивача та їй відомо, що відповідачі у будинку по АДРЕСА_3 ніколи не проживали, а позивач їх зареєструвала у своєму будинку для того, щоб ОСОБА_3 мала змогу отримати паспорт громадянина України.

Також свідок ОСОБА_7 надала суду покази, відповідно до яких вказала, що вона є сусідкою позивача та живе поруч із нею, проте, відповідачів ніколи не бачила та їх не знає. Зазначила, що за адресою: АДРЕСА_1 відповідачі ніколи не проживали.

Згідно показів свідка ОСОБА_8 слідує, що він є сусідом позивача, зазначив, що відповідачів він бачив приблизно 4 роки назад, коли вони приїхали у гості до позивача та погостювавши кілька днів поїхали. Більше він їх не бачив.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Пунктом 26 вказаних Правил визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З огляду на наведене, рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком є підставою для зняття відповідної особи з реєстрації місця проживання та відносить до дискреційних повноважень відповідного органу, що уповноважений на зняття з реєстрації, а тому у даній частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 141, 265, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача 1: ОСОБА_2, відповідача 2: ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування ним та зняття з реєстрації - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_3 шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт Серії НОМЕР_2, виданий Новоазовською РС Донецької області 15.04.2014 року та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт Серії НОМЕР_3, виданий Орджонікідзевським МС ДМС України в Дніпропетровській області 29.07.2015 року, такими, що втратили право користування житловим будинком №60 по вул. Гоголя в м.Покров Дніпропетровської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 352 грн. 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 352 грн. 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено - 26.03.2018 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Р. М. Гукова