Справа № 146/814/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"26" листопада 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Томашпіль цивільну справу окремого провадження

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

заявник: Вилянська сільська рада Томашпільського району Вінницької області

заінтересована особа: відділ Держгеокадастру у Томашпільському районі Вінницької області

вимоги заявника: про визнання спадщини відумерлою

представник заявника: Олійник Тетяна Дмитрівна

Виклад позиції заявника та заінтересованої особи.

1 червня 2018 року в.о.Вилянського сільського голови Олійник Т. звернувся до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, в якій просить визнати відумерлою спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме на земельну ділянку площею 2,6069 га, що розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Дану заяву оґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2.

Відповідно до довідки № 10-2-0-35-153/116-17 від 09.08.2017 відділу у Томашпільському районі Держгеокадастру, спадщина даної особи складається із земельної ділянки площею 2,6069 га, що розташована на території Вилянської сільської ради.

Відповідно до викопіювання із плану землекористування Вилянської сільської ради, земельна ділянка, яка належала ОСОБА_2 визначена за № 425.

Право власності на земельну ділянку засвідчується виданим державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, на підставі рішення 17 сесії 3 скликання Вилянської сільської ради від 14.11.2001, про що зроблено запис в книзі реєстрації державних актів за № 425.

Спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2. не було успадковане протягом встановленого законодавством строку жодною особою. Вилянська сільська рада для розшуку спадкоємців зверталася із оголошеннями до газет «Томашпільський вісник» та «Урядовий кур'єр».

Невизначенність правового статусу вищевказаного майна на теперішній час призводить до безоплатного користування майном третіми особами та не надходження до місцевого бюджету плати за використання вказаного майна третіми особами, що завдає істотної шкоди Вилянській територіальній громаді.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 19 червня 2018 року відкрито окреме провадження у справі., справу призначено до судового розгляду на 09-30 годину 4 жовтня 2018 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 4 жовтня 2018 року відкладено судовий розгляд у справі, витребувано із Державного нотаріального архіву у Вінницькій області відомості про спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_2

25 жовтня 2018 року до Томашпільського районного суду надійшла інформація Державного нотаріального архіву про невиявлення спадкової справи після смерті ОСОБА_2

26 листопада 2018 року начальник відділу Держгеокадастру у Томашпільському районі Жовтан Н. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

В судовому засіданні представник Вилянської сільської ради Олійник Т.Д. заяву підтримала, посилаючись на обставини, викладені у ній та попросила її задовольнити.

На запитання головуючого щодо точного розміру земельної ділянки ОСОБА_2 пояснила, що розмір земельної ділянки відрізняється в зв'язку з тим, що відділ Держгеокадастру мають свої відомості щодо розмірів земельних ділянок, які не завжди співпадають із розміром, зазначеним у Державному акті про право власності на земельну ділянку. Щодо дати смерті ОСОБА_2 пояснила, що актового запису про смерть сільська рада не має, тому відомості взяли з інформації листа Каховського відділу ДРАЦС у ГТУЮ у Херсонській області.

Представник відділу Держгеокадастру у Томашпільськолму районі в судове засідання не з'явився, однак начальник відділу надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їхнього представника.

Заслухавши пояснення представника заявника, розглянувши заяву заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому суд не може захистити порушене право у спосіб, який не передбачено законом.

Звертаючись до суду із заявою про визнання спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 відумерлою, заявник послався на норму статті 1277 ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004.

Частинами 1-3 статті 1277 ЦК України визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно п.5. Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

В абзацах 2, 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 надано роз'яснення з приводу застосування правила книги шостої ЦК України до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року .

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Крім цього, згідно до абзаців 13, 14 п.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Згідно абзаців 10, 11. п.9 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у справах про визнання спадщини відумерлою судам слід звернути увагу на застосування абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, відповідно до якого правила ст. 1277 ЦК про відумерле майно застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК. Зазначені положення застосовуються, якщо спадщина не перейшла до держави в порядку, передбаченому ст. 555 ЦК УРСР.

Відповідно ст. 525 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК Української РСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ст.555 ЦК Української РСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави:

1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі;

2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом;

3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини;

4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу);

5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

Якщо хто-небудь з спадкоємців відмовився від спадщини на користь держави, до держави переходить частка спадкового майна, належна цьому спадкоємцеві.

Якщо при відсутності спадкоємців за законом заповідана тільки

частина майна спадкодавця, решта майна переходить до держави. У випадках, передбачених цією статтею, авторське право, що входить до складу спадщини, або право на частку в авторській винагороді, що належало спадкоємцеві, який відмовився, припиняється.

Верховний Суд, у справі № 2о-55/2008, від 04.07.2018 року, дійшов висновку, що доводи касаційної скарги заступника прокурора Івано-Франківської області про те, що до спірних правовідносин застосовуються норми статті 1277 ЦК України на підставі пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, є помилковими, оскільки з часу відкриття спадщини - день смерті спадкодавця до набрання чинності ЦК України спливло більше п'яти років.

Згідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, та якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

Таким чином, оскільки спадкодавець померла до 01.07.2003 року суд вважає що відсутні правові підстави для задоволення заяви про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи, що спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року, у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР , у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, то визнання її судом відумерлою на підставіст.1277 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, є неправильним та суперечить зазначеним нормам матеріального права, а тому в задоволенні заяви Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області заінтересована особа відділ Держгеокадастру у Томашпільському районі Вінницької області про визнання спадщини відумерлою необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частина 3 ст. 13 ЦПК України передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 549, 555, ЦК України РСР 1963 року, п.5 Прикінцевих положень ЦК України 2003 року, ч.ч.5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 211, 263-265, 293, 294, 334-338, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області заінтересована особа відділ Держгеокадастру у Томашпільському районі Вінницької області про визнання спадщини відумерлою відмовити повністю.

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя: О. В. Пилипчук

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 27 листопада 2018 року.

Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2018 року.