Провадження номер 2/741/217/18
Єдиний унікальний номер 741/129/18
РІШЕННЯ

іменем України

19 березня 2018 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Мринської об'єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на спадковий житловий будинок,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Мринської ОТГ в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинку в порядку спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживала та була зареєстрована його баба по лінії матері ОСОБА_4, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний будинок. Позивач є спадкоємцем померлого за заповітом. Позивач прийняв спадщину після смерті баби, подавши заяву про прийняття спадщини до Носівської районної державної нотаріальної контори. Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю дійсного правовстановлюючого документа на спадкове майно. Саме тому позивач звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за ним право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4

У підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 19 лютого 2018 року позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просив їх задовольнити. У підготовче судове засідання, яке відбулося 19 березня 2018 року, позивач не з'явився, але подав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справи за його відсутності.

Представник відповідача Мринської ОТГ в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Староста с. Плоске направила до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги та просила справу розглянути без участі представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд розглядає справу за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд робить висновок, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання позову відповідачем та постановляє рішення у підготовчому провадженні.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому була зареєстрована ОСОБА_4, що підтверджується довідкою Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 44/03-17 від 10 січня 2018 року (а. с. 10).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_4 як члену ліквідованого колгоспного двору належав житловий АДРЕСА_1, але ОСОБА_4 після ліквідації колгоспних дворів офіційно не оформила своє право власності на нього.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала ОСОБА_2. Заповіт не змінено та не скасовано, що підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 30-31) та копією заповіту (а. с. 27). А, отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом.

Із копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4 № 345/2015 убачається, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, подавши в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до Носівської районної державної нотаріальної контори. Він отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 25-28).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки відсутній дійсний правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2679/02-31 від 04 грудня 2017 року (а. с. 9).

Матеріали справи підтверджують, що на АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 11-13).

Згідно зі звітом про оцінку майна вартість житлового будинку станом на 28.11.2017 становить 63000 грн. (а. с. 14).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 211, 247, 258, 263-265, 212-215, 354 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1, який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», ґанку «а1», сараю «Б», погреба «П», огорожі № 1, воріт з хвірткою № 2, колодязя «К», загальною площею 46,6 кв. м житловою площею 25,3 кв. м. ринковою вартістю станом на 28.11.2017 становить 63000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий