ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2604/17
Провадження №2/477/225/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сірюк С.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що відбувся 15.01.2000 року договір купівлі-продажу квартири № 8 в будинку по вул.Радгоспна 3 в с.Капустине Вітовського району Миколаївської області та визнання права власності на неї.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що з 30.01.1992 по 15.02.2000 року знаходився у трудових відносинах х колективним підприємством ім.Коларове, у звязку з чим дане підприємство надало позивачу квартиру АДРЕСА_1.

05.01.1995 року позивач зареєстрував за даною адресою своє офіційне місце проживання.

28.12.1999 року рішенням правління КСП «Коларово» вирішено продати позивачеві дану квартиру.

17.01.2000 року позивач сплатив повну вартість даної квартири та отримав відповідну довідку КСП «Коларове» про сплату повної суми вартості даного майна та про перехід спірної квартири у його власність.

Дана квартира перебуває у його безперервному володінні, користуванні та утриманні з 1995 року, а з 17.01.2000 року - у звязку з викупом її у власника. Нимоплачуються комунальні послуги та проводиться поточний ремонт квартири, але право власності на вищевказану квартиру за ним не зареєстровано. В теперішній час КСП «Коларове» та його правонаступників не існує, що перешкоджає йому в отриманні документів на підтвердження прийнятого рішення про продаж даної квартири та перехід у його власність.

В той же час, посилається, що ним вчинені всі дії з придбання даного майна, передачі в повній сумі ціни продажу та перехід спірної квартири з користування у його право власності.

У звязку з відсутністю можливості у інший спосіб захистити свої права, звернувся до суду із цим позовом.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в межах доводів позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада Вітовського району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання за ним права власності на вище вказану квартиру визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Підтвердила проживання позивача у спірній квартирі з 1995 року як працівника колективного господарства ім.Коларове та її подальший викуп у даного підприємства, яке нині ліквідоване (а.с. 27).

Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними трудової книжки БТ-ІІ № 5077269, належної ОСОБА_2 (а.с. 42), з січня 1995 року останній був прийнятий на роботу до колгоспу ім.Коларове.

Згідно паспортних даних ОСОБА_2, останній зареєстрований у спірній квартирі з 05 січня 1995 року (а.с. 5).

Відповідно до виписки з рішення правління КСП «Коларово» від 28 грудня 1999 року, протокол № 94, було вирішено про продаж ОСОБА_2 займаної ним квартири (а.с. 44).

Відповідно до довідки колективного господарства ім.Коларове від 17.01.2000 року, ОСОБА_2 продана квартира № 6 в с.Капустине по вул. Радгоспна, оплата проведена ним в повному обсязі 15.01.2000 року (а.с. 43).

Згідно даних інформаційної довідки ОСОБА_3 сільської ради від 15.03.2018 р. №200/04-04, станом на 28.12.1999 року було проведено нумерацію квартир у будинку №3 по вул. Радгоспній в с.Капустине, а рішенням від 24.09.2014 року змінено нумерацію квартири № 6 на № 8, у якій проживає ОСОБА_2 Вказаний будинок на балансі сільської ради чи іншого балансоутримувача не перебуває (а.с. 38).

Як вже зазначалось КСП ім. Коларове ліквідоване, правовстановлюючих документів щодо спірного майна ОСОБА_2 під час вчинення дій, спрямованих на набуття у свою власність спірної квартири не отримано, а тому позивач позбавлений можливості підтвердження своїх прав щодо вказаного майна, та його доводи щодо можливості захисту його прав стосовно спірної квартири лише в судовому порядку є обґрунтованими.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), що діяв на час придбання ОСОБА_2 вище вказаної квартири, громадяни могли мати у власності житловий будинок (квартиру). При цьому глава десята цього кодексу не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності, зокрема на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до положень ст. 49 даного Закону, що діяв на час набуття ОСОБА_2 вказаного спірного майна, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За положеннями ст. 224 ЦК в редакції 1963 року, яка діяла і регулювала правовідносини між позивачем та КПС ім.Коларове з приводу купівлі-продажу спірної квартири, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.227 вказаного ЦК, обовязкової нотаріальної форми посвідчення вимагалось лише щодо договорів купівлі-продажу житлових будинків, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Згідно ст. 128 ЦК 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено договором або законом. Як встановлено судом між сторонами відбулись передача грошей та майна на умовах, що відповідає умовам договору купівлі-продажу, проте письмово, в тому числі нотаріально, такого укладено не було та позивач не провів державної реєстрації свого права щодо вищевказаного майна безпосередньо після його придбання.

Зі зміною 01.01.2004 року законодавчих норм, договір купівлі-продажу квартири набув обовязкової нотаріальної форми.

В той же час, з ліквідацією попереднього власника даної квартири ОСОБА_2 позбавлений можливості оформити документи, що підтверджують перехід права власності щодо спірного майна. З огляду на правила дії Закону у часі (ст.58 Конституції України), набуті позивачем права щодо вище вказаного майна зі зміною законодавчих норм не припинились, однак наведені обставини позбавляють його можливості провести державну реєстрацію своїх прав та здійснювати права власника щодо цього майна у повній мірі, при цьому захист його прав як власника даного майна можливий лише в судовому порядку з визнанням за ним права власності.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання договору купівлі-продажу спірної квартири, таким що відбувся 15.01.2000 року, то такий спосіб захисту не відповідає способам захисту порушеного права судом, визначеним ст.16 ЦК України, до того ж позивач не вказує та не посилається на докази, що свідчать про невизнання чи оспорення відповідачем договірних відносин між ОСОБА_2 та КСП ім.Коларове з придбання спірної квартири, а отже у задоволенні цих вимог суд вважає необхідним відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру № 8 (вісім) по вул. Радгоспна будинок №3 (три) в с.Капустине Вітовського району Миколаївської області загальною площею 28,3 кв. м., з них житлової 12,3 кв.м.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири № 8 (вісім) по вул. Радгоспна будинок №3 (три) в с.Капустине Вітовського району Миколаївської області, таким що відбувся 15.01.2000 року, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 22 березня 2018 року.

Суддя Л.М. Семенова