Справа № 296/6297/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"14" листопада 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі: головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за участі третьої особи ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

3 липня 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 такими, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на підставі спільної сумісної власності з ОСОБА_4 належить зазначена квартира, де зареєстровані відповідачі, які не проживають у квартирі і це перешкоджає їй вільно розпоряджатися своїм майном.

Ухвалою судді від 23 липня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1, відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням сторін та призначено судове засідання.

ОСОБА_1 у судове засідання не з»явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій остання підтримала свої позовні вимоги і просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали, про причини неявки суд не повідомили.

ОСОБА_4 у судове засідання не з»явився, надіславши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує і не заперечує проти їх задоволення.

З огляду на викладене та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., на підставі спільної сумісної власності з ОСОБА_4 належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 27 березня 2000 року (а. с. 10).

Згідно наданих 18 вересня 2018 року Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відомостей (а. с. 18-20) та копії довідки КП «ВЖРЕП № 13» Житомирської міської ради за № 886 від 11.05.2018 (а. с. 8) вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., зареєстровані за вказаною адресою.

Як вбачається з копії Акту КП «ВЖРЕП № 13» Житомирської міської ради від 11 травня 2018 року (а. с. 9), відповідачі квартиру № АДРЕСА_1 займають, у зв'язку з чим, за користування квартирою та комунальні послуги не сплачують, що спричиняє позивачу незручності у користуванні нею.

На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того ст.41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти.

Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах Закону.

Керуючись ст.ст.3, 4, 5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за участі третьої особи ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., паспорт серії НОМЕР_2, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н, визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення, подавши апеляційну скаргу Житомирському апеляційному суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О. П. Сингаївський