Дата документу 04.06.2018
Справа № 334/6624/17
Провадження № 2/334/1281/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.

при секретарі Кулікової Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в якій вказала, що 26.06.2014 року помер її дід, ОСОБА_2. Заповіту ОСОБА_2 не залишив. Право на спадкування після смерті ОСОБА_2, як спадкоємиця першої черги за законом отримали: дружина померлого, ОСОБА_3 та позивачка, онука померлого за правом представлення, позивачка по справі, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2, та на підставі заяви позивача у Другій Запорізькій державній нотаріальній конторі заведена Спадкова справа № 56934238.

09.07.2014 року померла баба позивачки, ОСОБА_3. Заповіту ОСОБА_3 не залишила. Після смерті ОСОБА_3 спадщину в порядку спадкування за правом представлення прийняла позивач, ОСОБА_1. Спадкова справа № 56934248 після смерті ОСОБА_3 на підставі заяви позивача заведена у Другій Запорізькій державній нотаріальній конторі.

Донька спадкодавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3, мати позивачки - ОСОБА_4, померла раніше своїх батьків, 19.05.2011 року, тому позивачка отримала право на спадкування в порядку ст. 1266 ЦК України.

До спадкової маси після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 увійшла квартира АДРЕСА_1. Водночас, оформити спадщину на вищевказане нерухоме майно у позасудовому порядку позивач не має можливості через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, у звязку з чим, 12.09.2017 року нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори було винесено дві Постанови № 1662/02-31 та №1663/02-31 про відмову в чиненні нотаріальних дій.

Позивачка просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті, 26.06.2014 року, діда, ОСОБА_2, та після смерті, 09.07.2014 року, баби, ОСОБА_3.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно п.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивачка в судове засідання не зявилась, просить розглянути справу за участі її представника.

Представник позивача за довіреністю - ОСОБА_5, позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити, суду надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради - ОСОБА_6 заперечень проти позову не надала, повідомила суду про відсутність ознак відумерлої спадщини у справі, що розглядається, просила прийняти рішення відповідно до вимог закону.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що 26.06.2014 року помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 388711 від 22.06.2017 року. (а.с.15).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Заповіту ОСОБА_2 не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2, є його дружина, ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 29.09.1962 року серія II-ЖС №051279 (а.с 17), та онука померлого (за правом представлення), ОСОБА_1.

Батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є мати ОСОБА_7 та батько ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ЖС №274102. (а.с. 149)

Відповідно до довідки про народження №135 від 18.05.2017 року батьками ОСОБА_9 є батько ОСОБА_10 та мати ОСОБА_3. (а.с. 13)

ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_11, та отримала шлюбне прізвище «Ведмедєва», що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №4 від 07.02.2017 року. (а.с. 20-21)

ОСОБА_4, донька ОСОБА_2 та ОСОБА_3, мати позивачки, померла раніше своїх батьків, 19.05.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 398709 від 03.08.2017 року.(а.с.18).

До складу спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 увійшла 1/2 частина квартири АДРЕСА_3, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло №2075 від 10 грудня 1998 року. (а.с. 23-24).

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_3, та ОСОБА_1, які своєчасно прийняли спадщину, що підтверджується матеріалами Спадкової справи № 56934238 (№ у нотаріуса 391/2014) після смерті ОСОБА_2, заведеної у Другій Запорізькій державній нотаріальній конторі на підставі заяви позивача. (а.с.26, 76-113).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України визнається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

09.07.2014 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І - ЖС № 388712 від 22.06.2017 року (а.с.16).

Заповіту ОСОБА_3 не залишила. Після смерті ОСОБА_3 спадщину в порядку ст. 1266 ЦК, своєчасно прийняла позивачка, ОСОБА_1, що підтверджуються матеріалами Спадкової справи №56934248 (№ у нотаріуса 392/2014), заведеної у Другій Запорізькій державній нотаріальній конторі (а.с.25,36-74).

До складу спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 увійшла 1/2 частина квартири АДРЕСА_3, що належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло №2075 від 10.12.1998 року та 1/4 частині цієї ж квартири яку ОСОБА_3 успадкувала, як спадкоємиця за законом в порядку ст. 1268 ЦК України після смерті чоловіка ОСОБА_2, але спадкових прав не оформила. (а.с. 22, 23-24).

Стаття 1276 ЦК України визначає поняття спадкової трансмісії як переходу права на прийняття спадщини. Якщо спадкоємець за законом або за заповітом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (тобто до спадкоємців спадкоємця).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також розяснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що оформити спадщину на вищевказане нерухоме майно у позасудовому порядку позивач не має можливості через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, які були викрадені зі спірної квартири невідомою особою, що підтверджується Висновком дільничного інспектора міліції СДІМ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_12 від 18.10.2014 р., за результатами розгляду повідомлення громадянина (а.с.30).

При зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, ОСОБА_13, постановами №1662/02-31 та №1663/02-31 від 12 вересня 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_4 після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.9-12).

Таким чином, суд вважає, що позивачка позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину на квартиру АДРЕСА_4 після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3, чим порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно, тому це право на підставі ст.ст.15, 16 ЦК України підлягає захисту судом шляхом визнання за позивачкою права власності на це майно.

Враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення її позовних вимог не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб, шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_4 після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12-13, 81, 223, 263-265, 280-282, 293, 315, п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1223, 1261, 1266, 1268-1270, 1276, 1298 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті діда, ОСОБА_2, померлого 26 червня 2014 року та після смерті баби, ОСОБА_3, померлої 09 липня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись 14 червня 2018 р.

Суддя: Баруліна Т. Є.