Справа № 588/1550/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2018 року Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Линник О.С., з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що у 1970 році нею був побудований жилий будинок з надвірними побудовами по вул.Сумській, 123 у с.Боромля Тростянецького району.

У жовтні 1990 року на її сина ОСОБА_3 на зазначене домоволодіння було оформлене свідоцтво про право особистої власності, яке було видане виконкомом Тростянецької районної ради 02.10.1990.

Приблизно з 1991 року її син ОСОБА_3 виїхав за межі села Боромля і з того часу більше не приїздив, домоволодінням не опікувався, його місце перебування не відоме.

Посилаючись на те, що з моменту будівництва і по цей час вона проживає у вказаному домоволодінні, добросовісно і відкрито володіє цим майном більше 10 років, виготовила технічний паспорт на нього, постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою, проводить за власні кошти поточні ремонти будинку, позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на зазначене домоволодіння.

Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлений позов підтримує (а.с.47).

Відповідач у судове засідання повторно не зявився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.50,52,54), що відповідає вимогам ч.11 ст.128 ЦПК України, причина його неявки суду не відома.

Суд, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи по домоволодінню №123 по вул.Сумській у с.Боромля Тростянецького району, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

На підставі матеріалів інвентарної справи та свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 02.10.1990, судом установлено, що жилий будинок по вул.Сумській,123 у с.Боромля Тростянецького району належить колхозному двору, головою якого є ОСОБА_3

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 (а.с.16).

Копія технічного паспорту на указане домоволодіння була виготовлена за заявою ОСОБА_2 на імя ОСОБА_3 станом на 14.07.2014 (а.с.7-11).

Відповідно до указаного технічного паспорта домоволодіння по вул.Сумській,123 у с.Боромля складається з: житлового цегляного будинку під літ. "А-1ж" загальною площею 73,7 м кв., веранди під літ. "а" , огорожі під №1 (а.с.7-11).

Земельна ділянка під даним домоволодінням площею 0,41 га умовних кадастрових одиниць, перебуває у комунальній власності Боромлянської сільської ради та передана у користування ОСОБА_2 (0,04 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), 0,37 га для ведення особистого селянського господарства). У приватну власність земельна ділянка не передавалася. Державний акт на право приватної власності на землю не видавався (а.с.57).

За довідкою Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області області за №1915 від 26.07.2016 у зазначеному домоволодіння проживає ОСОБА_2, хоча значиться зареєстрованою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Натомість, власник ОСОБА_3 у домоволодінні не зареєстрований, а також не значиться зареєстрованим на території Боромлянської сільської ради (а.с.19).

Рахунки на сплату комунальних послуг, а саме рахунки на сплату за використану електроенергію по указаному будинку, а також сплати земельного податку оформлені на імя ОСОБА_2 (а.с13-15).

Згідно по господарських книг Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, починаючи з 1974 року по вул.Сумській,123 у с.Боромля були зареєстровані: ОСОБА_2 голова сімї, ОСОБА_3- син, ОСОБА_4 мати яка померла у 1974 році. З 27.04.1978 по 20.05.1980 ОСОБА_3 проходив службу у ОСОБА_5, а з 1980 по травень 1985 року перебував у місцях позбавлення волі. З 06.04.1981 ОСОБА_2 вибула до м.Тростянець Сумської області та згідно рішення виконкому головою двору був призначений її син ОСОБА_3 У 1983-1985 роках. ОСОБА_2 була членом двору за місцем роботи з 1982 року в колгоспі «Маяк», доярка. У 1996-2000 роках та у 2011-2015 роках головою колгоспного двору була записана ОСОБА_2 У по господарській книзі з 2016 року головою домогосподарства записаний ОСОБА_6, а ОСОБА_2 записана як його матір (а.с.35-36).

Отже, судом установлено, що ОСОБА_2, починаючи з 1996 по 2015 роки, безперервно була головою колгоспного двору по вул.Сумській,123 у с.Боромля, тобто добросовісно, відкрито та безперервно більше 10 років володіла указаним домоволодінням. Крім того, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що давно знає позивача, яка працювала у колгоспі, жила із сином. Спочатку був старий батьківський будинок, а потім позивач побудувала новий будинок. У 80-х роках син позивача ОСОБА_3 виїхав у Якутію і з того часу його не бачили. ОСОБА_2 розшукувала сина, але відповіді так і не отримала. Інших дітей у неї не було. Пізніше до ОСОБА_2 приїхала її онука, з якою вона проживала.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що коли вона переїхала до с.Боромля, то всі люди говорили, що ОСОБА_2 будує будинок. Знає, що Трипільська працювала у колгоспі дояркою, прожила з онукою, її сина вона не бачила. Люди говорили, що був син, але не зявлявся.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю суд ураховує наступне.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно п.п.9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02. 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до положень статтей 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13 Постанови)

Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.14 Постанови).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач з моменту будівництва і по теперішній час проживає у будинку по вул.Сумській,123 у с.Боромля Тростянецького району, добросовісно, відкрито та безперервно з 1974 року володіла цим житловим будинком, що, зокрема, підтверджено відомостями у по господаських книгах, володіє ним і по теперішній час, а отже, володіє будинком понад десять років. Крім того, позивач виготовила технічний паспорт на будинок, постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою. За цих підстав, суд вважає, що за ОСОБА_2 може бути визнано право власності на указане нерухоме майно за набувальною давністю, згідно ч.1 ст.344 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 12,13,247,259,264,265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3). право власності за набувальною давністю на житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою по вул.Сумській, будинок №123 у селі Боромля Тростянецького району Сумстької області, позначеними у технічному паспорті літерами "А-1ж", житловий будинок цегляний, загальною площею 73,7 м кв., під літ. "а" - веранда, під №1 - огорожа, право власності на які належало ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, видане виконкомом Тростянецької районної ради народних депутатів 02.10.1990 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги через Тростянецький районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 16.03.2018.

Суддя О.С.Линник