Провадження № 2/522/8656/18
03 грудня 2018 року м.Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шкамерди К.С.
за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою №24 шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою №24 у будинку №11 по вул. Семінарська в м.Одесі.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 зареєстрована за вказаною адресою з 22.02.2006 року, але з лютого 2010 року відповідач фактично не проживає за цією адресою.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2018 року вказану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження і розгляд даної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
В подальшому до суду не надходило заяви відповідача із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, у якій просить розглядати справу без її участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надавала.
Представник третьої особи звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності.
Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З довідки №1076 від 18.10.2018 року про склад сімї та реєстрацію вбачається, що ОСОБА_3 з 22.02.2006 року зареєстрована в квартирі № 24, розташованої за адресою: м.Одеса, вул. Семінарська, 11. (а.с.11).
Як вбачається з акту про не проживання від 18.10.2018 року, посвідченої Дільницею №23 КП «ЖКС «Фонтанський», ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з 2010 року відповідач ОСОБА_3 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 в м ОСОБА_1 (а.с.10).
З листа декана Підрозділу Асоцийованого Декану Школи Соціальних Робітників Бостонського Університету ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_3, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка мешкає за адресою: вул. Перша Західна, б. 404, кв. 12, Бостон, Массачусетс, США працевлаштована та виконує обовязки Старшого Координатора по Персоналу при її підрозділі з 15 січня 2007 року по теперішній час. (а.с.12).
Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу у користуванні квартирою № 24, яка розташована в будинку 11 по вул. Семінарській в м. Одесі, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутнім понад встановленого законом строку відповідачем.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом по справі № 766/817/17.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 15, 16, 316, 37, 318, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 206, 258, 259, 263-265, 267, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
ОСОБА_7 Олексіївни до ОСОБА_3, третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, 29/09/ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування квартирою під № 24, розташованою за адресою: м.Одеса, вул. Семінарська, 11.
Зазначене рішення суду є підставою для Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою: АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя К.С. Шкамерда