Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 494/586/16-ц

провадження № 61-13191св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Березівське відділення поліції Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, управління Державної казначейської служби в Березівському районі Одеської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 31 серпня 2016 року у складі судді Дєткова О. Я. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2017 року у складі колегії суддів: Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., Черевка П. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Березівського відділення поліції Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області,управління Державної казначейської служби в Березівському районі Одеської області про відшкодування шкоди.

Позов мотивовано тим, що неправомірними діями та бездіяльністю посадових осіб Березівського відділення поліції Комінтернівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Одеській області їй завдано шкоду, а саме: при проведенні досудового розслідування, була вимушена звертатися з скаргами про відмову з задоволенні клопотання про визнання її потерпілою. Бездіяльністю слідчих були порушені її права на захист, не проведено своєчасне, повне та об'єктивне досудове розслідування. Фактично залишили її реалізувати свої права як потерпілої та виконувати судове рішення від 30 січня 2015 року, яке було прийнято на її користь.

30 березня 2016 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси було задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову від 22 березня 2015 року, про неправомірну бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні № 0000251. Оскаржувану постанову було скасовано, ухвала набрала законної сили.

ОСОБА_1 просила суд стягнути з Березівського відділення поліції Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області матеріальну шкоду в розмірі 35,14 грн та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 31 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено тих юридичних фактів матеріально-правового характеру, на які вона посилається.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 31 серпня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

У травні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, стягнення з відповідача на користь позивача матеріальну та моральну шкоду та понесені судові витрати на транспорт, пов'язаний з явкою до апеляційного суду в розмірі 80,00 грн. Посилалась на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки скаргу ОСОБА_1 ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 30 березня 2016 року у справі № 494/218/16 задоволено, тому вважає що їй завдано неправомірними діями та бездіяльністю слідчого шкоду. При цьому вважає, що оскільки було постановлено судове рішення про задоволення її скарги, то доведено її право на відшкодування шкоди, вину відповідача в її заподіянні та закон, яким регулюється правовідносини, які виникли.

Відзив на касаційну скаргу до суду не подано.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом установлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Березівського відділення поліції Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, управління Державної казначейської служби в Березівському районі Одеської області про відшкодування шкоди.

Обґрунтовуючи підставу та предмет позову, які могли б мати юридичне значення для вирішення справи, вона посилалася на ухвалу судді від 30 березня 2016 року та оригінали проїзних квитків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку пронедоведеність позивачем тих юридичних фактів матеріально-правового характеру, на які вона посилається. Крім того, позивач не зазначила поважних причин чому вона не могла подати необхідні докази до суду.

Такі висновки є правильними та відповідають встановленим у справі обставинам з огляду на таке.

Статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення (пункт 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2).

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач повинна була під час розгляду цієї справи обґрунтувати з наданням відповідних належних доказів наявність обставин, що з достовірністю могли б підтвердити матеріально-правові вимоги позову та наявність необхідних умов для покладання на відповідача юридичної відповідальності.

Отже, позивачка не довела існування фактів заподіяння їй відповідачем матеріальних та моральних збитків, незважаючи на встановлений процесуальним законом порядок доказування та вимоги статей 10,11 ЦПК України.

Аргументи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 31 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко В. М. Коротун В. І. Журавель

В. П. Курило