Справа № 133/838/17
Провадження № 22-ц/772/1094/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 рокуСправа № 133/838/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів: Якименко М.М., Зайцева А.Ю.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно - Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора, виключення з державних реєстрів запису про реєстрацію квартири,

за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 20 березня 2018 року зі складанням його повного тексту 20 березня 2018 року у м. Козятині під головуванням судді цього суду Сечка В.Л.,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно - Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора, виключення з державних реєстрів запису про реєстрацію квартири, мотивуючи його тим, що 09 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), та нею було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого їй було надано споживчий кредит у розмірі 12 000 доларів США зі сплатою 11,04 % річних строком із 09 серпня 2005 року по 07 серпня 2025 року.

Із метою забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором 09 серпня 2005 року між цими ж сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого позивач передала в іпотеку належну їй на підставі договору купівлі-продажу від 25 липня 2005 року квартиру за адресою: вул. Грушевського, 45«а»/29, м. Козятин, Козятинський район, Вінницька область.

17 квітня 2017 року позивач отримала вимогу від ПАТ КБ «ПриватБанк» про звільнення квартири, зі змісту якої їй стало відомо, що власником її квартири вже є цей банк. З отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна їй стало відомо, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за банком на підставі рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. від 03 жовтня 2016 року.

Державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк», як зазначила позивач, було проведено за відсутності на те правових підстав, оскільки у порушення вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. п. 57, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, приватним нотаріусом Бєлою О.М., як державним реєстратором, не було перевірено факт направлення ПАТ КБ «ПриватБанк» і отримання ОСОБА_3 вимоги цього банку про усунення нею порушень за вказаним кредитним зобов'язанням, та не встановлено не виконання нею цих вимог. Крім того реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем була проведена всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», положеннями якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. та 250 кв.м. для житлового будинку. При цьому позивач зазначила, що квартира, яка є предметом іпотеки, є її єдиним місцем постійного проживання, площа якої на перевищує 140 кв.м., іншого нерухомого житлового майна, яке б їй належало, вона немає.

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_3 просила суд визнати протиправним та скасувати вказане рішення нотаріуса про реєстрацію прав та обтяжень від 03 жовтня 2016 року, а також виключити з Реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна запис про реєстрацію спірної квартири за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2018 року позов задоволено частково, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення нотаріуса про від 03 жовтня 2016 року про державну реєстрацію права приватної власності на вказану квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк», в іншій частині вимог відмовлено.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги відповідача, він не погодившись із ухваленим рішенням у частині задоволених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у пред'явленому позові відмовити у повному обсязі.

Зі змісту апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» на це судове рішення, вбачається, що ця юридична особа також не погодилась із рішенням у частині задоволених вимог та пославшись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким у пред'явленому позові відмовити у повному обсязі.

Оскільки у частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог рішення ніким не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України у цій частині апеляційним судом не перевіряється щодо його законності та обґрунтованості.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що нотаріус є державним реєстратором.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на час державної реєстрації квартири, тобто - виникнення спірних правовідносин), державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Пунктами 57, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 09 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № VIKWGK02020790, відповідно до умов якого їй було надано кредит у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 14 363 доларів США, у з яких: купівля нерухомості - 12 000 доларів США, сплата страхових платежів - 2 363 доларів США, зі сплатою 11,04 % річних, щомісячних платежів, комісії, пені тощо, строком до 07 серпня 2025 року.

Із метою забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором 09 серпня 2005 року між цими ж сторонами було укладено договір іпотеки № VIKWGK02020790, за умовами якого позивач передала в іпотеку належну їй на підставі договору купівлі-продажу від 25 липня 2005 року квартиру за адресою: вул. Грушевського, 45«а»/29, м. Козятин, Козятинський район, Вінницька область (а.с. 29-30 том 1).

Згідно з п. 6 договору іпотеки на термін дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця.

Відповідно до п. 15.7 договору іпотеки із метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань з кредитним договором вони не будуть виконані. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за кредитним договором у випадках: порушення позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору; порушення іпотекодавцем правил зміни предмету іпотеки; порушення іпотекодавцем якого-небудь із зобов'язань за цим договором; виявлення іпотекодержателем погіршення стану предмета іпотеки, або зменшення вартості предмету іпотеки понад нормального фізичного зносу, або фактичної часткової відсутності предмету іпотеки; встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитному договорі або цьому договорі; смерті іпотекодавця та/або позичальника; порушення судом справи про стягнення з іпотекодавця на користь його кредиторів заборгованості.

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з п. 15.7. цього договору Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, комісії, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог (п. 15.9 договору іпотеки).

Сторони договору погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 15.7.1, 15.7.2, 15.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі (п. 21 договору іпотеки).

Відповідно до п. 26 цього договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, у тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити усі необхідні дії від імені іпотекодавця.

Відомостей про наявність чи відсутність у позивача іншого нерухомого житлового майна суду не надано.

28 липня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв'язку направило ОСОБА_3 повідомлення № 981 про те, що цей банк має намір укласти від свого імені договір купівлі-продажу предмету іпотеки. Повідомлено, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» після спливу тридцятиденного строку з дня отримання цього повідомлення, банком буде укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки сторонній особі. Попереджено, якщо протягом цього строку ОСОБА_3 не буде висловлено намір придбати предмет іпотеки, то банк вправі продати його будь-якій іншій особі на власний розсуд (а.с. 174 том 1).

Повідомленням від цієї ж дати № 981-1 до відома ОСОБА_3 доведено намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття банком права власності на це нерухоме майно, у випадку, якщо в термін до 28 серпня 2016 року ОСОБА_3, не буде сплачено заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 276 445 грн. (а.с. 175 том 1).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 176 том 1) ці повідомлення були вручені ОСОБА_3 09 серпня 2016 року.

29 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відносно вказаного нерухомого майна (а.с. 160-171 том 1), яку приватним нотаріусом Бєлою О.М. було зареєстровано у базі даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав за № 18801509 (а.с. 177 том 1).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою на запит приватного нотаріуса Бєлої О.М. від 03 жовтня 2016 року (а.с. 178 том 1), приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Каримовою Н.С. до інформації про іпотеку № запису 16639384 (спеціальний розділ), підставою виникнення іпотеки зазначено: договір купівлі-продажу відступлення прав вимоги, серія та номер: за реєстром ПН ДМНО КАРИМОВОЇ Н.С. № 1172, 1173, виданий 14 квітня 2016 року, видавник: укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» і компаніями ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ і ТМФ ТРАСТІ ЛІМІТЕД (а.с. 17-39 том 2), підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31623359 від 29 вересня 2016 року. При цьому іпотекодержателем зазначено ПАТ КБ «ПриватБанк».

03 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Бєлою О.М., як державним реєстратором, прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 179 том 1).

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Бєлою О.М. зареєстровано право власності на вказану квартиру, яка є предметом іпотеки, за ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 31-32, 180-181 том 1). Підставою виникнення права власності зазначено: вказаний вище договір іпотеки, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та повідомлення № 981, підставою внесення запису зазначено рішення цього приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31689523 від 03 жовтня 2016 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв'язку ОСОБА_3 було направлено вимогу від 08 квітня 2017 року, якою її повідомлено про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за цим банком та надано їй десятиденний строк із моменту отримання цієї вимоги для: надання банку документів, що підтверджують її право на користування цією нерухомістю або укласти договір оренди нерухомості, або звільнити цю квартиру (а.с. 33-35 том 1). У випадку невиконання цієї вимоги вчасно ОСОБА_3 попереджено, що банк звернеться до правоохоронних органів із заявою про порушення його прав, як власника цієї квартири. Цю вимогу, як стверджує позивач, було нею отримано 17 квітня 2018 року.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції з посланням на положення ст. ст. 12, 81 ЦПК України, дійшов висновку, що позивач не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження порушення державним реєстратором вимог Законів України «Про іпотеку» та «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» при прийнятті рішення про реєстрацію права власності на квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не довела належними та допустимими доказами ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх вимог, зокрема, що вона не отримувала повідомлення банку про порушення основного зобов'язання та намір банку реалізувати своє право на реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки, що у неї немає іншого нерухомого житлового майна.

Таким чином, з рішення суду вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довела тих обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора, однак у цій частині рішення суду ніким не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом у цій його частині не перевіряється щодо його законності та обґрунтованості.

Разом з тим, встановивши наведені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. ст. 10, 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування вказаного рішення приватного нотаріуса Бєлої О.М. з тих підстав, що цим нотаріусом як реєстратором в порушення вимог ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не були перевірені права ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на предмет наявності у нього прав як іпотекодержателя, які перейшли до компаній ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ і ТМФ ТРАСТІ Л1МІТЕД ТОВ, а тому право власності на квартиру № 29 у буд.№ 45а по вул. Грушевського в м. Козятині за банком зареєстровано незаконно. Натомість, задовольняючи позов з цих підстав суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Так, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 49 ЦПК України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, повинні міститись у позовній заяві (п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК).

Таким чином, зміна підстав позову можлива виключно за заявою позивача, тобто, самостійно змінити підстави позову суд немає права, що є порушенням принципу диспозитивності.

Заяв чи клопотань про зміну підстав позову ОСОБА_3 до суду не подавала.

Натомість, всупереч наведеним нормам ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимоги, вважаючи доведеними ті обставини, на які позивач не посилалась, як на підставу заявлених нею вимог, що є порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення у відповідній частині та ухвалення нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні вимог про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора.

Крім того, встановивши, що на підставі договору купівлі-продажу відступлення прав вимоги за зобов'язанням ОСОБА_3 права на вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки перейшли до компаній ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ і ТМФ ТРАСТІ Л1МІТЕД, а тому дійшовши висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» втратив право на звернення стягнення на предмет іпотеки, суд залишив поза своєю увагою, що станом на час прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за цим банком, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно вказаної вище інформації з цього реєстру, яку суд витребував разом з копією реєстраційної справи на предмет іпотеки (а.с. 178-181 том 1), іпотекодержателем був зареєстрований саме ПАТ КБ «ПриватБанк», тому, зокрема й з цих підстав, позов також не підлягає задоволенню, а цей висновок суду є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення у відповідній частині та ухвалення нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні вимог про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора.

Апеляційний суд відхиляє доводи скарги відповідача про те, що провадження у цій справі підлягає закриттю у зв'язку із тим, що вона не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки, на думку апелянта, спір про право відсутній, а дослідженню підлягали виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень, тому вирішення цього спору відноситься до адміністративної юрисдикції, з огляду на таке.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із реєстрацією майнових прав, невиконанням умов цивільно-правової угоди, що випливають із договірних відносин, то за таких обставин спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, якого він дійшов у постанові від 21 березня 2018 року, прийнятій у справі № 802/1792/17-а, яка враховується судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

За таких обставин, за відсутності встановлених судом обставин про протиправність (незаконність) оспорюваного рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора, висновок про необхідність його скасування є невірним.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення в оскаржуваній частині в законній силі залишатись не може та на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні вимог про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора.

Враховуючи положення ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, колегія суддів, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір, сплачений за подачу позовної заяви, залишити за позивачем, а сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарг у розмірі 960 грн. стягнути з позивача на користь ПАТ КБ «Приват Банк».

Згідно з квитанцією № 0.0..1 від 13 квітня 2018 року відповідачем за звернення до суду з цією апеляційною скаргою було сплачено судовий збір у завищеному розмірі - 1 057 грн. 20 коп., тоді як, з огляду на порядок його розрахунку, передбаченого Законом України «Про судовий збір», сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання цієї скарга, становить 960 грн., тому з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судовий збір саме у такому розмірі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено право особи, яка внесла судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, звернутись до суду із клопотанням про його повернення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни задовольнити частково, рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2018 року у частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора скасувати та у задоволенні цих вимог відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (, місцезнаходження цієї юридичної особи: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) сплачений за подачу цієї апеляційної скарги судовий збір у розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) грн. та на користь Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни сплачений за подачу цієї апеляційної скарги судовий збір у розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) грн.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : М.М. Якименко

А.Ю. Зайцев

Повний текст постанови виготовлено 05 червня 2018 року.