КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/11888/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/486/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Невідомої Т.О.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Русанівський» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Савлук Т.В., по справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Русанівський» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, збільшивши в подальшому позовні вимоги зазначив, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

Позивач є балансоутримувачем зазначеного багатоквартирного жилого будинку згідно рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих «Про введення в експлуатацію жилих та інших будинків цивільного призначення» № 388/б від 26 березня 1966 року, утримує зазначений будинок та прибудинкову територію, здійснює: поточні та капітальні ремонти, уклав та виконує умови договорів з виробниками та виконавцями житлово-комунальних послуг на утримання внутрішньобудинкових мереж газо-, водо-теплопостачання, на постачання газу для побутових потреб, на теплопостачання та на постачання теплової енергії у гарячій воді, на технічне обслуговування та диспетчеризацію ліфтів, на послуги водопостачання та водовідведення, на постачання електричної енергії, на вивезення твердих побутових відходів, затвердив штатні розклади та уклав відповідні трудові договори з працівниками, відповідно яких оплачується заробітна плата, здійснюються належні відрахування податків і загальнообов'язкове державне соціальне та пенсійне страхування, податок на землю, договори з банками на розрахунково-касове обслуговування, договір з банком на приймання платежів від населення, договори з КП «ГІОЦ» на розрахунок, приймання та розщеплення платежів за житлово-комунальні послуги, тощо, а відповідач отримує ці послуги та зобов'язаний вчасно щомісяця сплачувати за це кошти згідно ст.ст. 24, 68, 151 Житлового Кодексу України, п. 5 ч. 3 ст. 20, п. 4 ч. 1 ст. 22, п. 4 ч. 1 і п. 4 ч. 2 ст. 25, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 12 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (зі змінами).

Посилаючись на те, що оплата за отримані житлово-комунальні послуги здійснювалась відповідачкою несвоєчасно, тому ЖБК «Русанівський» просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 153 018,19 грн., з яких: 98 557,41 грн. - борг за житлово-комунальні послуги, 44 978,84 грн. - втрати від інфляції, 9 481,94 грн. - 3% річних, а також просив стягнути судові витрати по оплаті судового збору.(а.с.1, 42)

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 березня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ЖБК «Русанівський» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. (а.с.85-92)

В апеляційній скарзі голова правління ЖБК «Русанівський» - Дроздова Ю.В. посилалася на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 березня 2018 року, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. На обґрунтування скарги зазначила, що суд неповно з'ясував обставини справи, не врахував фактичних обставин та доказів, які викладені на обґрунтування заявленого позову та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Вказувала, що Закон України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», яким керувався суд, не підлягав застосуванню, оскільки він поширюється на правовідносини щодо заборгованості, яка склалася на дату набрання ним чинності, тобто на 01 липня 2003 року, а на вказану дату у відповідача не було заборгованості перед ЖБК «Русанівський». Вважала, що наявний між сторонами договір про реструктуризацію заборгованості не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, крім того, цей договір припинив свою дію 01 липня 2017 року з підстав, що споживач не дотримався його умов. Також, договір реструктуризації не охоплював всього періоду заборгованості, проте суд відмовив у позові за весь період. Крім цього, судом безпідставно зроблено висновок про невизначеність правового статусу житла, що на думку суду унеможливило з'ясування обсягу відповідальності кожного із мешканців квартири. Треті особи, які проживають спільно з відповідачкою у зазначеній квартирі не є членами її сім'ї у розумінні ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, також вони не є наймачами, а тому у суду не було потреби вирішувати питання щодо обсягу відповідальності кожного із мешканців квартири зі сплати за житлово-комунальні послуги. Вказувала, що судом безпідставно відхилено письмовий доказ - довідку про заборгованість, оскільки обсяг спожитої відповідачем теплової енергії, холодної та гарячої води визначався позивачем у відповідності до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». (а.с.99-100)

Відповідно до пункту 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник ЖБК «Русанівський - Золотопуп С.В. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Третя особа - ОСОБА_2 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Відповідачка ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 були сповіщені врученням повістки повнолітньому ОСОБА_2, який зареєстрований і проживає за вказаною адресою, цього останній не заперечував в апеляційному суді. Крім того, до суду наданий Акт від 05 листопада 2018 року про відмову від отримання судових повісток. (а.с. 168-171)

Зважаючи на вимоги ч.ч. 3, 5, 9 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що письмовий договір між сторонами у справі про надання житлово-комунальних послуг та їх споживання не укладався, відповідно, умови надання цих послуг та їх оплата сторонами не обумовлювалась. Позивачем не визначено правовий статус житла, що унеможливлює з'ясувати обсяг відповідальності кожного із мешканців квартири, судом критично оцінено розрахунок заборгованості по квартплаті та комунальним платежам, який долучено на підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки відсутні дані, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.При застосуванні індексу інфляції позивачем не враховано дійсного періоду здійснення платежів, проведених відповідачем за період, за який нарахована основна сума боргу, безпідставно включено до періоду прострочення дні фактично проведених відповідачем оплат, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних.

З таким висновком колегія суддів не погодилась, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно даних Витягу з рішення №805 Київської міської ради народних депутатів від 29 серпня 1989 року «Про вирішення окремих житлових питань по ЖБК», вирішено погодитись з пропозицією житлової комісії виконкому міськради та затвердити рішення загальних зборів членів ЖБК про прийняття нових членів кооперативів внаслідок передачі паю або переходу в спадщину з закріпленням квартир ОСОБА_1 з родиною три особи (вона, батько, брат) - трикімнатної № 48, площею 41,1 кв.м. Протокол житлової комісії від 10 серпня 1989 року №54/4-89 ЖБК «Русанівський», АДРЕСА_1. (а.с.48, 82, 182-188)

Батько відповідачки ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом.(а.с. 54)

За довідкою форми №3 ЖБК «Русанівський» від 19 грудня 2017 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 з 08 липня 1980 року, ОСОБА_2 з 24 квітня 1992 pоку, ОСОБА_3 з 09 січня 1990 pоку, ОСОБА_4 з 26 березня 1991 pоку. (а.с.5)

19 березня 2015 року між ОСОБА_1 (Боржник) та ЖБК «Русанівський» (Підприємство) укладено Договір про розстрочення погашення боргових зобов'язань (реструктуризацію), за умовами п. 1 цього договору, боржник визнає боргове зобов'язання перед підприємством на дату складання цього договору у сумі 43472,37 грн. та впродовж терміну дії договору, на умовах цього договору, частками сплачує до повного погашення всю суму боргу, а підприємство дає згоду на розстрочення виконання боргових обов'язків боржника та приймає часткове погашення боргу від боржника впродовж дії цього договору. (а.с.4)

За умовами пунктів 4.1. 4.2 вказаного договору боржник зобов'язувалася протягом п'яти робочих днів з дати підписання цього договору сплатити на користь підприємства 400,00 грн. (перший внесок), сплатити решту боргу рівними частинами боргу у сумі 400,00 грн. (а.с.4)

За пунктами 6 - 8 вищевказаного Договору, сторони погодили, що дії примусового стягнення боргу Підприємством, затримку у сплаті боржником щомісячного розрахункового документа більш ніж на 30 днів вважати одностороннім розірванням Договору з боку Підприємства або Боржника.

Таким чином, звернення позивача із зазначеним позовом до суду, з огляду на положення пункту 6 вищевказаного Договору, сторони погодили вважати одностороннім розірванням Договору з боку ЖБК «Русанівський».

Тому, висновки районного суду щодо відмови в позові із посиланням на укладений сторонами Договір реструктуризації заборгованості від 19 березня 2015 року колегія суддів визнала помилковими.

Позивачем заявлено до стягнення із відповідача заборгованості у розмірі 153 018,19 грн., з яких: 98 557,41 грн. - борг за житлово-комунальні послуги, 44 978,84 грн. - втрати від інфляції, 9 481,94 грн. - 3% річних. (а.с.1, 42)

Заперечень щодо цих обставин, отримання від позивача наданих комунальних послуг та часткову оплату їх споживання із січня 2008 року відповідачка в районному суді не заявила.

Правовідносини, що виникли з приводу постачання-отримання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України &q?ик;Про житлово-комунальні послуги&quжи; та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 вищезазначеного Закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 18 вищевказаних Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Про застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України відповідачка в суді першої інстанції не заявляла, хоча подавала письмову заяву про відкладення розгляду справи 21 березня 2018 року, тобто у день коли було ухвалено оскаржуване рішення.(а.с. 81)

Відсутність письмового договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем, за умови фактичного споживання цих послуг, не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Оскільки встановлено, що відповідачка фактично споживала житлово-комунальні послуги, розрахунок заборгованості складений позивачем за період коли відповідачка набула прав на вищевказану квартиру, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 638 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність між сторонами договірних правовідносин та підстав для задоволення позову.

За наданими до суду розрахунком заборгованості, відповідачка періодично сплачувала гроші на погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, як в меншому так і більшому розмірі, ніж було нараховані позивачем, тобто вчиняла дії, які свідчать про визнання нею боргу, у т.ч. за минулий період.

За таких обставин, висновок районного суду про відсутність підстав задоволення позову за відсутності між сторонами договірних правовідносин колегія суддів визнала помилковим.

Доказів погашення заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги у розмірі 98 557,41 грн. за період з 19 березня 2015 року по 31 грудня 2017 року, відповідачка не надала, не встановлено таких і судом.

Висновки суду про те, що не встановлено статус житла колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено, що послуги надавались для мешканців житлової квартири, які у ній зареєстровані, а договір про реструктуризацію свідчить про споживання послуг та визнання обов'язку з їх оплати.

Незалежно від статусу житла, відповідачка була зобов'язана оплачувати кошти за спожиті житлово-комунальні послуги.

Висновки суду про критичне відношення до розрахунку заборгованості унаслідок відсутні даних, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку, колегія суддів вважає безпідставними.

Статтею 9 Закону України &qu=M;Про житлово-комунальні послуги&qu;t; передбачений обов'язок споживача нести витрати за фактично надані та спожиті ним комунальні послуги.

З розрахунку заборгованості убачається, що у вищевказаний період за адресою: АДРЕСА_1 надавались послуги з опалення, постачання гарячої та холодної води, водовідведення холодної та гарячої води, постачання газу, утримання прибудинкової території та відрахування на ремонтний фонд. За весь період, враховуючи вхідне сальдо на початок періоду у сумі 7517,67 грн. надано послуг на суму 134225,01 грн., споживачем сплачено 35667,60 грн., сума загального боргу станом на грудень 2017 року становить 98557,41 грн. (а.с.43)

Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України &quxt;Про житлово-комунальні послуги&q?пл; правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів в наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Відповідачка ОСОБА_1 визнала наявність заборгованості станом на 19 березня 2015 року в сумі 43472.37 грн., тому, колегія суддів визначила суму 28122.47 грн. інфляційного збільшення суми боргу та 4903.81 грн. трьох відсотків річних за розрахунком наданим позивачем (за формулою &quсу;борг х індекс інфляції = сума боргу разом з інфляцією - борг = інфляційне збільшення&q?му; та розрахунок 3% річних за формулою «Сума заборгованості=борг х 3хД (кількість днів прострочення)/365/100») з 01 квітня 2015 року до 31 грудня 2017 року, тобто без врахування березня 2015 року, як місяця в якому сторони погодили розмір наявної заборгованості. (а.с.43)

Відповідачкою не надано доказів сплати грошей за житлово-комунальні послуги у зазначені періоди і погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 145 ЖК України, член кооперативу, повнолітні члени сім'ї члена кооперативу зобов'язані брати участь в оплаті витрат по експлуатації і ремонту будинку та квартири.

Тому, колегія суддів відхилила доводи третьої особи ОСОБА_2, який є членом кооперативу, проте районним судом не був притягнутий до участі у справі як відповідач. При цьому, таке рішення не позбавляє права відповідачку ОСОБА_1 заявляти вимоги до інших проживаючих за вказаною адресою ОСОБА_9 та повнолітніх членів сімї членів кооперативу про розподіл витрат по оплаті за надані комунальні послуги.

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідачки на користь позивача пропорційно до частини задоволених позовних вимог (86%) 1950.98 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 2926.49 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується платіжними дорученнями.(а.с.2, 3, 45, 101)

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

З огляду на положення п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Русанівський» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 березня 2018 року - скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Житлово-будівельного кооперативу «Русанівський» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути на користь Житлово-будівельного кооперативу «Русанівський», , із ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1, заборгованість у розмірі 131 583(сто тридцять одна тисяча п'ятсот вісімдесят три) грн. 69 коп., з яких:

- 98557(дев'яносто вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят сім) грн. 41 коп. заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги;

- 28 122(двадцять вісім тисяч сто двадцять дві) грн. 47 коп. інфляційних втрат;

- 4 903(чотири тисячі дев'ятсот три) грн. 81 коп. три проценти річних.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1, на користь Житлово-будівельного кооперативу «Русанівський», - 1950 (одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят) грн. 98 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 2926 (дві тисячі дев'ятсот двадцять шість) грн. 49 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 30 листопада 2018 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

Т.О.Невідома