АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1867/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,

Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Позарецької С.М., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позов до ОСОБА_6 про стягнення боргу . Мотивуючи свої вимоги тим, що 10 березня 2017 року між сторонами було укладено договір позики грошей, засвідчений розпискою відповідача, згідно з яким позивач передав ОСОБА_6 в позику кошти в сумі 5 000 грн. на строк до 15.04.2017 року.

Відповідач кошти не повертає в добровільному порядку, тому позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

З таких підстав просив суд стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 5 000 грн. боргу.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати, як незаконне, постановлене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким задоволити позов повністю, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 5 000 грн. боргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції не врахував, що обов'язкові реквізити розписки чи іншого документа, який посвідчує передачу грошових коштів, чинним законодавством не визначені, а відтак її доказова сила визначається виходячи з того, чи з цього документа можна встановити факт передачі коштів та сторони правовідносин, строк повернення коштів. Також суд не звернув уваги на те, що відповідач у судовому засіданні визнав, що він писав розписку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції правомірне, обґрунтоване, законне та постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов'язане з позбавленням його суб'єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов'язку в натурі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Крім того, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошових коштів із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Судом встановлено, що згідно розписки складеної 10 березня 2017 року вбачається, що ОСОБА_6 взяв у борг 5 000 грн., строком на 1 місяць і зобов'язався повернути вказану суму до 15 квітня 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що вказана розписка не містить істотних умов договору - відомостей про те, від кого отримані вказані кошти (позикодавця), а також зобов'язання про їх повернення конкретній особі (позикодавця), а тому її не можливо вважати документом, що стверджує про вчинення правочину між відповідачем та позивачем і відсутні підстави вважати, що між сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики.

У сучасній правовій практиці боргова розписка виступає основним способом закріплення і гарантування прав позикодавця.

Форма боргової розписки - проста письмова. Це означає, що документ має довільну форму, оскільки Кодексом не встановлено вимоги до розписки, проте має бути підписаний боржником та вказано, яку грошову суму передано боржнику , дату складання документа та вказано строк повернення боргу.

Крім того, в судовому засіданні відповідач визнав, що розписку писав власноручно.

Даний факт сторонами не оспорюється.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відсутність у розписці посилання, на виконання якого саме зобов'язання відповідач повинен сплатити обумовлену суму грошових коштів позивачу, не має правового значення для вирішення спору, оскільки дана обставина не є обов'язковою умовою договору позики.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов'язання не виконане і не спростування відповідачем факту написання розписки дає можливість прийти до висновку про існування договірних зобов'язань між сторонами.

Проте суд першої інстанції не вищевказане не зверну уваги і прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

З таких підстав рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із постановленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_6 підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в сумі (704,80 грн.+1 057,20 грн.) 1 762 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 -384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси 19 вересня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів задоволити.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 - 5 000 грн. і судові витрати 1 762 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: