Справа № 152/1102/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 березня 2018 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря Палій М.Д.,

представника

позивача ОСОБА_1,

представника

відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сімєю, про визнання права власності на 1/2 земельної ділянки в порядку спадкування за законом, третя особа ОСОБА_6,

у с т а н о в и в:

В липні 2017 року на адресу Шаргородського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сімєю, про визнання права власності на 1/2 земельної ділянки в порядку спадкування за законом, третя особа ОСОБА_6.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 11 липня 2017 року зазначена справа передана в провадження судді Славінської Н.Л. (а.с. 30).

12 липня 2017 року відкрито провадження у справі (а.с. 31).

08 серпня 2017 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про відвід судді Славінської Н.Л. (а.с. 61).

Ухвалою суду від 08 серпня 2017 року заява представника ОСОБА_2 про відвід судді Славінської Н.Л. задоволена (а.с. 64, 65).

09 серпня 2017 року у справі проведено повторний авторозподіл і зазначена справа передана в провадження судді Войнаровського І.В.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 12 грудня 2007 року помер її син ОСОБА_7.

До позивача надійшов лист із Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області від 06 лютого 2017 року з проханням повідомити про своє право на спадкування після смерті сина ОСОБА_7 У разі неповідомлення у місячний термін свідоцтво про право на спадщину буде видано його сину ОСОБА_5

На час відкриття спадщини ОСОБА_5 був неповнолітнім, а тому він вважається таким, що прийняв спадщину.

Позивач є спадкоємцем першої черги, так як є матірю спадкодавця.

Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла його рідна сестра ОСОБА_6, яка є спадкоємцем другої черги.

На початку 2000 року колишня дружина спадкодавця ОСОБА_8 вигнала його з будинку, після чого ОСОБА_7 прийшов проживати до позивача в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, вул. Зарічна, 8, де проживав з 2000 року до дня смерті 12 грудня 2007 року без реєстрації.

Після смерті ОСОБА_7 залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, що належиться спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю.

На час відкриття спадщини позивач постійно проживала зі спадкодавцем та вели спільне господарство.

Після смерті спадкодавця позивач звернулась до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з не підтвердженням факту проживання однією сімєю.

Враховуючи викладене, позивач просить встановити факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сімєю на час відкриття спадщини 12 грудня 2007 року та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,84 га, розташовану за адресою: с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2В, проти задоволення позову заперечував.

Третя особа ОСОБА_6 проти задоволення позову не заперечувала.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, покази свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, неупередженості та своєчасності розгляду і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

12 грудня 200 року в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 І-АМ № 088704 від 12 грудня 2007 року (а.с. 9).

06 лютого 2017 року на адресу позивача надійшов лист із Шаргородської державної нотаріальної контори про необхідність повідомлення в місячний термін право на спадкування відносно майна померлого ОСОБА_7, 12 грудня 2007 року (а.с. 10).

Позивач є спадкоємцем зазначеного спадкового майна в порядку спадкування за законом першої черги, так як є матірю спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження спадкодавця серії ЯИ № 985765 від 23 травня 1953 року (а.с. 11), копією паспорта позивача (а.с. 18).

Із довідки виконавчого комітету Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області №1670 від 19 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_7 був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (тепер - Висоцького), 30. В період часу 2000 по 2007 рік ОСОБА_7 фактично проживав однією сімєю з ОСОБА_4 за адресою: вул. Зарічна в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області (а.с. 21).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1769/02-31 від 21 червня 2017 року вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із непідтвердженням факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем (а.с. 22).

Крім цього позивачем надано постанову про вудмову у вчиненні нотаріальної дії № 389/02-31 від 21 лютого 2018 року із якої вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із непідтвердженням факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем (а.с. 197).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в сукупності підтвердили, що покійний ОСОБА_7 дійсно постійно проживав зі своїми батьками в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області по вул. Зарічній.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду повідомила, що ОСОБА_7 постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказаний факт їй відомий, оскільки її чоловік товаришував із покійним ОСОБА_7, та вони проживали по сусідству з ним до 2006 року. В подальшому свідок повідомила, що з часу переїзду періодично навідувалась до свого попереднього місця проживання, яке розташоване по сусідству з домоволодіння, де з її слів проживав ОСОБА_7 в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області та вона бачила його там. На уточнююче запитання чи ОСОБА_7 перебував постійно в домоволодіння в с. Клекотина, зокрема, ночував там, чи періодично перебував там для виконання певних домашніх робіт, свідок стверджувальної відповіді надати не змогла.

Беручи до уваги вищевказане, суд, оцінивши покази свідка ОСОБА_13 за своїм внутрішнім переконанням, доходить висновку про те, що даний доказ не є достатнім, таким що дає змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, а саме щодо факту постійного проживання ОСОБА_7 в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області.

Згідно абзацу 4 пункту 2 Постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до абзацу 2 пункту 3 Постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення» суди повинні мати на увазі, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши усі докази, враховуючи показання свідків, суд доходить висновку про задоволення позовної заяви в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_7 із його матірю ОСОБА_4 в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області по вул. Зарічній №8.

Вирішуючи питання визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,84 га, яка розташована в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, суд вважає безпідставність заявленої вимоги, виходячи із наступного.

Відповідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року).

Так, відповідно до ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд вважає, що вимога про визнання права власності на спадкове майно є заявою і не потребує судового вирішення, оскільки встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є достатньою підставою для отримання ним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Тому, керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81,89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сімєю, про визнання права власності на 1/2 земельної ділянки в порядку спадкування за законом, третя особа ОСОБА_6 задовольнити частково.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно проживала за однією адресою з ОСОБА_7 в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області по вул. Зарічній, 8 на час відкриття спадщини після його смерті 12 грудня 2007 року.

В іншій частині позову відмовити.

Судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_5, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_4, с. Мурафа, вул. Зарічна, 8, Шаргородського району Вінницької області, судовий збір в сумі 480 (чотириста вісімдесят) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області апеляційної скарги через Шаргородський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Войнаровський