Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 686/19077/15-ц

провадження № 61-10138св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»на рішення апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: П'єнти І. В., Корніюка А. П., Талалай О. І., від 27 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 22 листопада 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала 30 тис. доларів США на строк до 05 листопада 2011 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами.

Позивач вказав, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ним та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладено договір іпотеки від 22 листопада 2006 року, згідно із умовами якого останні передали в іпотеку банку належну їм на підставі свідоцтва про право власності від 16 лютого 2004 року квартиру АДРЕСА_1.

Також зазначив, що ОСОБА_9 своїх зобов'язань за кредитним договором від 22 листопада 2006 року не виконала, внаслідок чого станом на 15 червня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 50 388,52 доларів США (еквівалент 1 061 123 грн 20 коп.), з яких за тілом кредиту - 19 999,67 доларів США (еквівалент 421 169 грн 43 коп.), несплачені проценти - 17 396,83 доларів США (еквівалент 366 356 грн 94 коп.), пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 7 319,88 доларів США (еквівалент 154 148 грн 08 коп.), пеня за несвоєчасне повернення процентів - 5 077,98 доларів США (еквівалент 106 936 грн 23 коп.), заборгованість за комісією - 594,16 долари США (еквівалент 12 512 грн. 31 коп.), у рахунок погашення якої просив звернути стягнення на вищевказаний предмет іпотеки, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу останнього в межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду у складі судді Демінської А. А. від 14 січня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 листопада 2006 року у розмірі 19 999,67 доларів США за тілом кредиту, 17 396,83 доларів США за несплаченими процентами, 220 694 грн. 24 коп. пені за несвоєчасне виконання умов договору та 594,16 долари США несплаченої комісії, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки майна на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_9 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, у результаті чого існує заборгованість перед позивачем, тому іпотекодержатель ПАТ «Укрсоцбанк» вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на належний на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 предмет іпотеки.

Справа судом апеляційної інстанції розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Хмельницької області 27 грудня 2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що кінцевим терміном погашення кредитної заборгованості є 05 листопада 2011 року, однак позивач звернувся до суду із вказаним позовом лише у вересні 2015 року, тобто після спливу позовної давності, при цьому збільшення строку позовної давності між сторонами погоджено не було, клопотань про поновлення трирічного строку позовної давності позивачем не заявлялося та, зважаючи на заяву ОСОБА_3 про застосування наслідків спливу позовної давності, у задоволенні позовуПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

У січні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить рішення апеляційного суду Хмельницької області 27 грудня 2016 року скасувати, а рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 січня 2016 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, заявник вказує на те, що закінчення строку дії кредитного договору не є підставою для припинення договору іпотеки, у зв'язку із чим висновки суду апеляційної інстанції про відмову у позові є помилковими.

13 лютого 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_6 на касаційну скаргу, в яких зазначено про те, що судом апеляційної інстанції правильно відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» та аргументовано застосовано наслідки спливу строку позовної давності, у зв'язку із чим, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року справу за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотекипризначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 лютого 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами встановлено, що 22 листопада 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк»,правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала 30 тис. доларів США на умовах сплати 13 % річних за користування кредитом (а. с. 7-8).

За змістом пунктів 1.1.1, 2.8.3, 4.4 вищевказаного кредитного договору кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом визначено 05 листопада 2011 року. При цьому після повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, процентами та можливими штрафними санкціями дія цього договору припиняється.

Також судами встановлено, що 22 листопада 2006 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між позивачем з однієї сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з іншої сторони було укладено договір іпотеки, згідно із умовами якого, останніми передано в іпотеку банку належну їм відповідно до свідоцтва про право власності від 16 лютого 2004 року квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 9-10).

Пунктом 2.4.3 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 15 червня 2015 року існує заборгованість перед банком у розмірі 50 388, 52 доларів США (а. с. 11-12).

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду із вказаним позовом про захист свого порушеного права 17 вересня 2015 року.

ОСОБА_3 заявлено в суді першої інстанції про застосування позовної давності (а. с. 69-70).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановленийтермін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтями 256, 257, 259 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і може бути збільшена за домовленістю сторін.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша, п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, судом апеляційної інстанції правильно вказано про те, що умови кредитного договору про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не означають, що цим договором установлено строк його припинення у розумінні статті 251, у зв'язку із чим, у даному випадку правильно зазначено про те, що оскільки умовами кредитного договору встановлено визначену дату кінцевого терміну погашення заборгованості (05 листопада 2011 року), тому саме її необхідно розглядати як строк остаточного виконання зобов'язань за кредитним договором.

За таких обставин, під час розгляду та вирішення справи у даних правовідносинах судом апеляційної інстанції обґрунтовано встановлено, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки датою повернення кредиту у повному обсязі є 05 листопада 2011 року, а тому з огляду на нездійснення позичальником повного і остаточного розрахунку з наступного дня після цієї дати для ПАТ «Укрсоцбанк» розпочався перебіг трирічного строку позовної давності, який закінчився 05 листопада 2014 року. Звернутися до суду за захистом свого порушеного права з вимогами про примусове виконання зобов'язань позивач мав не пізніше 05 листопада 2014 року, однак подав позов до суду лише у вересні 2015 року, пропустивши строк позовної давності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, повно встановивши фактичні обставини справи, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV у редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку (стаття 212 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV у редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), дійшов правильного висновку про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» втратило право на примусове стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку із пропуском строку позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про застосування якого заявлено стороною відповідача у грудні 2016 року. При цьому ПАТ «Укрсоцбанк» не надано доказів поважності причин пропуску строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відмову у позові з вищевикладених підстав.

Посилання ПАТ «Укрсоцбанк» у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року (№ 6-125цс13), від 22 жовтня 2014 року (№ 6-153цс14) та від 23 вересня 2015 року (№ 6-1206цс15) є помилковими та безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції відмовлено у позові з підстав спливу позовної давності. Жодних висновків щодо припинення спірного договору іпотеки оскаржуване рішення не містить, а за загальним правилом зі спливом строку позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову у позові з підстав пропуску позовної давності, зобов'язання не припиняється.

Встановлено, що оскаржене рішення суду апеляційної інстанції прийняте з додержанням апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 27 грудня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф.Хопта

Ю.В.Черняк