П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 237/4639/17

Номер провадження 22-ц/804/576/18

Донецький апеляційний суд у складі суддів Кочегарової Л.М., Гаврилової Г.Л., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_2, на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 21 вересня 2018 року, у складі судді Приходько В.А., дата складення повного судового рішення 25 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (назва змінена на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 29 вересня 2017 року вона відкрила у відповідача картковий рахунок на отримання заробітної плати. Відповідач без її попередньої згоди списав з карткового рахунку № НОМЕР_1 кошти, які вона отримувала як зарплату на погашення її кредитних зобов'язань перед банком. З урахуванням уточнених позовних вимог від 14 травня 2018 року, просила стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» безпідставно отримані грошові кошти в сумі 8521,74 грн., оскільки вважала дії відповідача незаконними.

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 21 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 8521,74 грн. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважав, що банк діяв в межах домовленості між сторонами при укладенні кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Сторони про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином; представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 22 грудня 2015 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку №9992…2423817, підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.31-41).

29 вересня 2017 року ОСОБА_1 уклала з відповідачем договір про розрахунково - касове обслуговування фізичних осіб для отримання заробітної плати з використанням платіжної картки № НОМЕР_1.

04 жовтня 2017 року відповідачем було автоматично списано з карткового рахунку НОМЕР_2 суму 676,65 грн. для погашення простроченої заборгованості за іншою картою та в подальшому списано 19 жовтня 2017 року - 600,00 грн., 03 листопада 2017 року - 688,00 грн., 17 листопада 2017 року - 650,00 грн., 05 грудня 2017 року - 638,00 грн., 18 грудня 2017 року - 1290,02 грн., 22 грудня 2017 року - 1276,00 грн., 19 січня 2018 року - 750,00 грн., 02 лютого 2017 року - 1061,25 грн., 19 лютого 2018 року - 891,15 грн.

Всього з картки на отримання заробітної плати було списано, згідно позовних вимог, 8 521,74 грн. (а.с. 79-85).

Ці обставини підтверджується випискою по картці/рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 жовтня 2017 року по 28 лютого 2018 року та не заперечуються відповідачем у відзиві на позовну заяву (а.с. 26-29, 86-89).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ухвалюючи рішення про стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що банку діяв неправомірно, оскільки власник платіжної картки ніякого розпорядження і згоди на списання коштів з карткового рахунку, відкритого на отримання заробітної плати, банку не давала, а існуючі договірні відносини між сторонами не передбачали вчинення банком таких дій самостійно.

З висновками суду не можна не погодитися.

Згідно з положеннями ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовим коштами на власний розсуд.

Згідно ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта тільки на підставі його розпорядження або ж на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом або договором між банком і клієнтом.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставин, за яких банк має здійснити договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявністю договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Згідно п. п. 6.1., 6.2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг.

Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; найменування отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі).

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві стверджує, що вона ніколи не надавала банку згоди чи розпорядження на списання грошових коштів з карткового рахунку НОМЕР_2, на який перераховувалася її заробітна плата.

Між тим, зі справи вбачається, що відповідач у своїх діях керується Умовами та Правилами надання банківських послуг за кредитним договором №9992…2423817, тоді як порядок списання коштів з рахунку клієнта регулюється ст.1071 ЦК України, яка передбачає можливість такого списання виключно за розпорядженням клієнта.

Крім того, пункт 4.6. Умов, який регулює договірне списання, передбачає, що клієнт доручає банку здійснювати списування грошових коштів з рахунків клієнта, яке повинно оформлюватися меморіальним ордером. Однак, такий документ не доданий до матеріалів справи, що також вказує на безпідставність спірного списання. У самій заяві від 22 грудня 2015 року, зазначається, що погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення на карту грошових коштів клієнтом так і списанням коштів з дебетної карти. При цьому не було вказано конкретно з якої саме картки може здійснюватися списання.

Відповідно до ст. ст. 76, 80, 81 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається зі справи, відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду будь-яких об'єктивних доказів того, що позивач дала розпорядження банку на списання коштів з її карткового рахунку на отримання заробітної плати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 грудня 2015 року чи є судове рішення, яким надано дозвіл на списання коштів з рахунку клієнта без його розпорядження.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, установивши у ході розгляду справи, що відповідачем жодної із підстав, передбачених у статті 1071 ЦК України, для списання коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 позивача на погашення заборгованості за кредитним договором не доведено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії відповідача щодо автоматичного списання коштів з вказаного карткового рахунку на погашення заборгованості за кредитним договором від 22 грудня 2015 року є незаконними, а тому, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів, списаних на погашення кредитної заборгованості в сумі 8521,74 грн. підлягають задоволенню.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на пункти 1.1.3.1.6., 1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як на доказ погоджених сторонами умов договірного списання коштів з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта, оскільки вказані положення Умов та правил не містять розпорядження позивача щодо договірного списання коштів з її карткового рахунку № НОМЕР_1 на погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22 грудня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що договірне списання банком грошових коштів з рахунку передбачена також пунктом 26.1 ст.26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", пунктом 6.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004 року ґрунтуються на невірному тлумаченні скаржником вказаних правових норм.

Так, статтею 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг. Аналогічна за змістом норма передбачена також п. 6.5 постанови НБУ N 22 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті".

З наведених положень законодавства вбачається, що здійснення договірного списання коштів з рахунку є правом платника, який на підставі укладеного з банком договору надає розпорядження банку на списання коштів із своїх рахунків, із зазначенням обсягу інформації, достатньої для належного виконання такого списання банком.

При розгляді справи судом першої та апеляційної інстанцій не встановлено вчинення позивачем дій щодо реалізації права договірного списання коштів з її карткового рахунку НОМЕР_2 на погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22 грудня 2015 року.

Оскільки предметом спору у даній справі не є кредитний договір б/н від 22 грудня 2015 року, укладений між сторонами, колегія суддів не входить в обговорення змісту цього договору, його умов, зобов'язань по виконанню та відповідальності позивача.

Посилання в апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на те, що суд невірно визначився з розміром сум, які списані з рахунку ОСОБА_1 04 жовтня 2017 року та 19 жовтня 2017 року, є неспроможними, оскільки вони спростовуються представленими банком розрахунком, з якого вбачається, що мало місце списання 600 грн., 676,65 грн. та 120,69 грн. (а.с.86-89).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року.

Таким чином, постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відтак, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Дійшовши висновку, що на банку лежить обов'язок відновити попередній стан карткового рахунку власника у випадку безпідставного списання банком з рахунку клієнта грошових коштів без розпорядження клієнта, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь безпідставно списаних з карткового рахунку грошових коштів в сумі 8521,74 грн.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 21 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 30 листопада 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

Г.Л.Гаврилова

Т.Б. Ткаченко