АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Київ

Справа № 22-4477 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Даниленко В.В.

Унікальний № 753/13319/17-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q? ;Про судоустрій і статус суддів&q?та; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?я ;Голос України&q?ол; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &quро;Прикінцеві та перехідні положення&q?ні; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q? 1;Про судоустрій і статус суддів&q?та; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &q?оз;Перехідні положення&q?і ; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26 квітня 1996 року між ним та ОСОБА_1 був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 155.

У період шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3.

Починаючи з листопада 2015 року разом подружжя не проживає, спільне господарство не веде, спільним побутом не пов'язанне.

Вважав, що сторони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного.

Позивач зазначив, що примирення не можливе та строк для примирення не потрібен.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року позов задоволено та шлюб між сторонами розірвано.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції помилково зазначив про те, що шлюбні стосунки припинені між сторонами з листопада 2015 року. Зазначене не відповідає дійсності, оскільки шлюбні відносини між сторонами були припинені тільки у квітні 2017 року. Даний факт матиме важливе значення при вирішенні питання про поділ майна подружжя. Суд першої інстанції не прийняв мір щодо примирення подружжя, не врахував, що конфлікт подружжя носить тимчасовий характер. Відповідач вважає, що збереження сім'ї є можливим.

Апелянт зазначила, що заочне рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає вимогам статей 214, 215 ЦПК України (в редакції на момент винесення оскаржуваного рішення), оскільки суд не перевірив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалась дата припинення сімейних відносин «у листопаді 2015 року» та якими доказами це підтверджуються, не навів мотивів, з яких суд вважав встановленим факт припинення сторонами шлюбних відносин саме у цей період.

Крім того апелянт зазначає, що ухвалене рішення суду не відповідає вимогам ст. ст. 111-112 СК України, а саме: судом не вжито заходів щодо примирення подружжя, судом не з'ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя.

Апелянт наголошувала на тому, що була позбавлена можливості подати суду докази для спростування вимог позивача, в тому числі для обґрунтування дати припинення сімейних відносин.

В судове засідання апелянт та її представник не з'явились, повідомлялись належним чином.

З боку апелянта до суду 21 травня 2018 р. надійшло клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату у зв'язку її перебуванням у іншій області, а її представника у відпустці.

Колегія суддів вислухала думку іншого учасника процесу, ухвалила залишити клопотання про відкладення розгляду справи без задоволення, оскільки сама апелянт не надала суду доказів поважності причин своєї неявки та відсутності, та перебування у іншій області, а відсутність її представника не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час, і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26 квітня 1996 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову, реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 155.

Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Суд встановив, що між сторонами тривалий час виникають не порозуміння та спільне життя не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя. Спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбні стосунки з листопада 2015 р.

10 січня 2018 р. до Дарницького районного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення.

Згідно з журналом судового засідання 13.03.2018 р. з боку заявника були заявлені клопотання про виклик свідків та долучення роздруківок з сайту і фотокартки, у задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено.

Ухвалою від 13 березня 2018 р. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було відмовлено.

Колегія суддів проаналізувала надані апелянтом матеріали надані на підтвердження її доводів, але не може прийняти їх до уваги як належний доказ оскільки вони не містять дат, та час коли вони були зроблені встановити не можливо (а.с. 79-80)

Також не може бути прийнята до уваги копія скріншоту з мережі Facebook який містить дату оновлення статусу апелянта у мережі, а дати події не містить. ( а.с.81)

Скріншот привітання зі святом який міститься на а.с. 82, також не може бути доказом та підтвердженням доводів апелянта щодо часу припинення шлюбних відносин між сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України (в редакції 2017 р.) предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В своєї апеляційній скарзі апелянт клопотань про надання будь яких нових доказів, допиту свідків, не заявляла, а в судове засідання не з'явилась з причин які встановлені колегією суддів неповажними.

Крім того колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розірвання шлюбу між сторонами, оскільки судом встановлено, що якщо шлюб суперечить правам та інтересам одного з подружжя підстав для його збереження не має.

Також колегія суддів вважає, що при наявності судових спорів між сторонами, підстав для надання строку для примирення сторін не має.

Враховуючи викладені обставини та відсутність належних доказів на підтвердження доводів апелянта колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо дати припинення шлюбних відносин листопад 2015 р. та підстав розірвання шлюбу.

Європейський суд з прав людини в справі PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 04 червня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль