Справа № 460/5187/17
Провадження №2/460/920/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07.06.2018 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді: Кондратьєвої Н.А.

при секретарі Юрчишині В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Яворівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання таким, що втратив право на користування житлом та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 33 по вул. Лозинського у с. Шкло, Яворівського району Львівської області та зобов'язати Яворівський РВ ДМС України у Львівській області зняти його з реєстраційного обліку в будинку позивача.

В обґрунтовування позову вказує на те, що вона є власником будинку №33 по вул. Лозинського у с. Шкло, Яворівського району Львівської області. Разом із нею в будинку прописаний її син ОСОБА_2. Відповідач тривалий час не проживає у даному будинку, не оплачує комунальних послуг та не бере участі у його утриманні. Крім цього відповідач близько сімнадцяти років тому виїхав за межі України. Відповідно до наведеного, відповідач є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, його реєстрація порушує її права як власника, просить позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримала та пояснила, що відповідач є її рідним братом, не проживає в будинку більше 30 років, у 2007 році рішенням суду його було визнано втратившим право на користування житлом, у 2010 році відповідач приїжджав, щоб виробити собі документи і позивач його зареєструвала, щоб він міг виготовити паспорт та інші документи для виїзду за межі України, він виготовив документи і виїхав, однак не встиг знятися з реєстрації, будинок покинув добровільно, не претендує на будинок, проживає в Німеччині і не має змоги приїхати, щоб знятися з реєстраційного обліку.

Свідок ОСОБА_4- у судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивачки, її сина -відповідача у справі памятає, він не проживає у будинку близько 30 років, виїхав за кордон, поїхав добровільно.

Свідок ОСОБА_5- у судовому засіданні пояснив,що є сусідом позивачки, її син відповідач у у справі не проживає у будинку більше 20 років, йому відомо, що відповідач проживає у Німеччині, у будинку №33 по вул. Лозинського у с. Шкло, Яворівського району Львівської області проживає лише позивач ОСОБА_1

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зясувавши думку представника позивача, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 282 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку за адресою вул. Лозинського, буд. 33 в с. Шкло, Яворівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок виданим Шклівською селищною радою Яворівського району Львівської області від 11 листопада 1993 року .

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч.1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння майном.

Як вбачається з довідки Шклівської селищної ради Яворівського району Львівської області від 16.03.2018 року №778 за адресою: с. Шкло, вул. Лозинського, буд. 33, до складу сімї входять: власник будинку ОСОБА_1, син ОСОБА_2

З акту обстеження по місцю проживання від 11.08.2017 року, складених уповноваженими членами комісії Шклівської селищної ради, вбачається, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку № 33, по вул. Лозинського, в с. Шкло, Яворівського району Львівської області не проживає з 2000 року, даний факт засвідчують сусіди ОСОБА_6, ОСОБА_4 Місце перебування відповідача сімї невідоме.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку. З 2000 року відповідач вказаним житловим будинком не користується. Відповідач покинув будинок і не проживає у будинку з 2000 року, не здійснює оплату комунальних послуг, не несе обовязку по утриманню житла в належному технічному стані.

Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки у спірному житловому будинку, суд не встановив, що такі є поважними.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дослідженими в судовому засіданні доказами повністю доведено, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у спірному житловому будинку, не є членом сім'ї власника, добровільно забрав особисті речі, не несе витрат, пов'язаних з утриманням житла, не встановлено прояву відповідачем інтересу до вказаного житла понад рік. А тому реєстрація відповідача порушує права позивача та створює останній певні незручності як власнику, остання змушена нести додаткові витрати на утримання житла та позбавлені можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю. Отже, вимоги позивача у частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщення підлягають задоволенню.

У задоволенні вимоги про зняття відповідача з реєстрації у спірному будинку суд відмовляє, виходячи з наступного.

Порядок та умови зняття з реєстрації місця проживання визначені у ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою безпосередньо передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Отже, однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, тобто, питання про зняття особи з реєстрації виникає в процесі виконання такого рішення суду, оскільки орган, який здійснює реєстрацію місця проживання та зняття з реєстрації при наявності такого рішення зобов'язаний зняти особу з реєстрації і лише у випадку відмови в цьому може виникнути спір.

Враховуючи те, що позивачем не доведено, що її права порушено чи будуть порушені у зв'язку з невиконанням даного рішення, тому вимога про зобов'язання зняти з реєстрації заявлена нею передчасно і на даний час відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258 , 259, 263, 264, 265, 272-273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: вул. Лозинського, буд. 33 у с. Шкло Яворівського району Львівської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 354, 355, п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.А.Кондратьєва