Справа № 191/823/18
Провадження № 2/191/272/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Матіяш С.К.

за участю секретаря Якимчук Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

06.03.2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 23.11.2002 року знаходиться з відповідачем у зареєстрованому відділом реєстрації актів про одруження м. Сімферополя Автономної Республіки Крим, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 1366.

Від шлюбу у сторони мають дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач заначила, що сімейне життя між ними не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини, внаслідок чого у сімї виникали сварки та непорозуміння. З червня 2017 року подружжя спільного господарства не веде, подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, між ними втрачені всі фізичні та духовні звязки і шлюб існує формально. У звязку із викладеним, просить суд розірвати шлюб з відповідачем, визначити місце проживання дитини сина ОСОБА_4 з матірю, відновити дошлюбне прізвище «Чупахіна» та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 4500 грн. з урахуванням індексації, починаючи з 01.03.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги змінила та просила суд розірвати шлюб з відповідачем, визначити місце проживання дитини сина ОСОБА_4 з нею матірю дитини та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засідання змінені вимоги позивача підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні змінені позовні вимоги позивача визнав повністю, проти їх задоволення не заперечував.

Зясувавши позицію сторін та оглянувши докази в межах заявлених вимог суд вважає, що в наявності вбачаються законні підстави ухвалити рішення для задоволення позову, оскільки відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідачу відомо про наслідки вчинення таких процесуальних дій, а тому є підстави прийняти рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією Свідоцтва про шлюб, серії І-АП №129463 виданого 23.11.2002 року відділом реєстрації актів про одруження м. Сімферополя Автономної Республіки Крим, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 1366.

Відповідно до Свідоцтва про народження, ОСОБА_6 І-АП №233372, виданого 13.09.2003 року Відділом реєстрації актів про народження м. Сімферополя Автономної Республіки Крим, Україна, підтверджено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, є сторони у справі (а.с.8).

Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Приймаючи до уваги, що подружжя стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати.

З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені та більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовилась, а відповідач позовні вимоги визнав, суд дійшов висновку про те, що шлюб підлягає розірванню.

Крім того, враховуючи бажання відповідача залишити прізвище, яке було змінено після реєстрації шлюбу, а також положення ч. 1 ст. 113 СК України, відповідно до якої особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище «Калініна».

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Частиною 1ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя.

Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

За змістом ч.ч. 1, 2ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди що до того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Матеріали справи та встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини та проживання разом, сина ОСОБА_3 з матірю ОСОБА_1, проти чого відповідач не заперечував.

Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, згідно зі ст. 182 СК України, враховується 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, інших утриманців немає, тому спроможній платити аліменти на утримання дитини.

Сторонам розяснити, що розмір аліментів, стягнутих на утримання дитини, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

На підставі ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Крім того, в силу ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст 7 ЗУ "Про судовий збір" позивачу- Калінінй Н.М. з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110-112, 180-183,191 СК України, ст. ст.3,4,5,10-13,19,23,76-82,141,142, 259,263-265,268,273,354-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, яка народилась 07.07.1979 року в с. Почотне Красноперекопського району АР Крим та ОСОБА_2, який народився 21.07.1975 року в м. Остер Козелецького району Чернігівської області, зареєстрований 23.11.2002 року відділом реєстрації актів про одруження м. Сімферополя Автономної Республіки Крим, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 1366.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачу ОСОБА_1 - залишити «Калініна».

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_1, яка народилась 07.07.1979 року в с. Почотне Красноперекопського району АР Крим.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився 21.07.1975 року в м. Остер Козелецького району Чернігівської області, ІПН:НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, яка народилась 07.07.1979 року в с. Почотне Красноперекопського району АР Крим, ІПН:НОМЕР_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1 /4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову 06.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 21.08.2021 року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у м. Синельниковому Дніпропетровської області, , повернути ОСОБА_1, яка народилась 07.07.1979 року в с. Почотне Красноперекопського району АР Крим, ІПН:НОМЕР_2, судовий збір, сплачений за подання до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовної заяви до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок, сплаченого нею судового збору за квитанцією 0.0.977630820.1 від 01.03.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився 21.07.1975 року в м. Остер Козелецького району Чернігівської області, ІПН:НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, яка народилась 07.07.1979 року в с. Почотне Красноперекопського району АР Крим, ІПН:НОМЕР_2, витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився 21.07.1975 року в м. Остер Козелецького району Чернігівської області, ІПН:НОМЕР_1, на користь держави: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір в розмірі 1409(одна тисяча чотириста девять) грн. 60 коп.

Виконавчий лист може бути предявлений до виконання: в частині стягнення аліментів - протягом усього періоду, на який присуджені платежі; в частині стягнення судового збору - протягом трьох місяців, з наступного дня після набрання законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: ОСОБА_6