Справа № 355/378/18 Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 22-ц/780/2599/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 13.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Фінагеєва В.О.,

секретар судового засідання: Гуторка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 30 березня 2018 року у складі судді Коваленка К.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 30 березня 2018 року відкрито провадження у справі.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального права, а справу направити за підсудністю за місцем реєстрації однієї зі сторін. Вважає, що позивач зареєстрована у Святошинському районі міста Києва, а відповідач у Дарницькому районі міста Києва, а тому справа не може бути підсудна Баришівському районному суду Київської області. Вважає, що довідка, видана виконкомом Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області, про те, що позивач ОСОБА_3 проживає у селі Морозівка, не може свідчити про належним чином зареєстроване місце проживання чи місце перебування. Вважає, що визначення підсудності на підставі такої довідки суперечить вимогам процесуального закону.

Позивач ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу у строк, встановлений судом, не надала.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.1-2).

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 30 березня 2018 року відкрито провадження у справі (а.с.14).

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що позивач при предявленні позову про стягнення аліментів має право вибору між такими судами: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача; за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_3 є АДРЕСА_1, що за адміністративно-територіальним поділом міста Києва відноситься до Святошинського району міста Києва (а.с.3-зворот, 8).

Останнє зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_2, що за адміністративно-територіальним поділом міста Києва відноситься до Дарницького району міста Києва (а.с.12).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області, позивач ОСОБА_3 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

У суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що було б доцільніше, якби справа розглядалась у Святошинському районному суді міста Києва.

Разом з тим, під час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції положення ст.ст.27, 28 ЦПК України не врахував.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що довідка, видана виконкомом Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області, про те, що позивач ОСОБА_3 проживає у селі Морозівка, не може свідчити про належним чином зареєстроване місце проживання чи місце перебування, оскільки відповідно до п.9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи.

Колегія суддів доходить висновку, що місце перебування позивача ОСОБА_3 у селі Морозівка не зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому довідка, видана виконкомом Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області, не може слугувати підставою для визначення підсудності Баришівському районному суду Київської області.

Відтак, враховуючи думку позивача щодо місця розгляду справи, колегія суддів вважає, що справу необхідно направити для розгляду до Святошинського районного суду м. Києва.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а справа підлягає направленню для розгляду до Святошинського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю, відповідно до ст.380 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 380 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 30 березня 2018 року скасувати, і направити справу для розгляду до Святошинського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного ОСОБА_1 протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «13» червня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_1
СуддіОСОБА_5
ОСОБА_6