Справа № 703/2275/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Бондаренко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

встановив:

1 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить збільшити розмір аліментів, раніше визначених рішенням суду.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 7 грудня 2009 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 20 листопада 2009 року і до їх повноліття.

Дочка ОСОБА_3 досягла повноліття, тому аліменти на її утримання не стягуються.

Вказала не те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду може бути збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоровя платника або одержувача аліментів та в інших випадках.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року внесено зміни до ст. 182 СК України, а саме розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В звязку з цим позивач просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів з 1/3 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/4 частини всих видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що оскільки визначений рішенням суду від 7 грудня 2009 року розмір аліментів є меншим ніж встановлений законом то його слід збільшити до 1/4 частини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що такий розмір буде відповідати потребам дитини та він є таким, який відповідач має змогу сплачувати, оскільки добровільної матеріальної допомоги, окрім аліментів він на утримання доньки не надає, а аліменти спалачує нерегулярно та має велику заборгваність по їх сплаті.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що після винесення Смілянським міськрайонним судом Черкаської області рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньок Юлії та ОСОБА_5 в нього змінився сімейний стан, він одружився з ОСОБА_6 та в них народився син ОСОБА_7. Оскільки його дружина за станом здоровя не працює то вона та їх син перебувають на його утриманні. Окрім того в звязку з тим, що його син ОСОБА_7 перебуває на стаціонарному лікуванні в Черкаському обласному онкологічному диспансері він потребує значних коштів на його лікуванні. В звязку з цим він не має змоги сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі вказаному позивачем. Але вказав на те, що він не проти щоб з нього стягували аліменти у розмірі 1/6 частини всих видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву ОСОБА_1 необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1 СР № 045334 від 1 лютого 2007 року (а.с.3).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 2-3225/09 від 7 грудня 2009 року (а.с.4) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 листопада 2009 року і до їх повноліття.

Дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 вже є повнолітньою, а тому аліменти на неї не стягуються.

Отже відповідно до вище вказаного рішення суду з відповідача стягуються на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 листопада 2009 року і до її повноліття.

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідач в поданому до суду відзиві та в судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позовних вимог, вказав, на те, що позивач на його думку не довела зміни майнового чи сімейного стану як отримувача аліментів так і зміни в кращий бік майнового стану у нього, як того вимагають вимоги ст. 182 СК України.

Зокрема у нього змінився сімейний стан, він одружився та в нього народився син ОСОБА_7, який перебуває на стаціонарному лікуванні в звязку з цим він несе значних витрат на його лікування.

Також вказав на те, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів.

Дійсно судом встановлено, що після винесення Смілянським міськрайонним судом рішення від 7 грудня 2009 року у відповідача 11 вересня 2010 року народився син ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1 СР № 117803 від 22 вересня 2010 року (а.с.20).

З довідки ОСББ «Еверест Брест» № 14 від 14 лютого 2018 року (а.с. 21) вбачається, що відповідач ОСОБА_2 проживає разом з дружиною ОСОБА_6 та сином ОСОБА_8. Дружина не працює за станом здоровя, син знаходиться на утриманні батька.

Факт утримання відповідачем малолітнього сина ОСОБА_7, який має тяжке захворювання, а тому потребує значних коштів на лікування, підтверджується довідкою КЗ «ЧООД» ЧОР від 29 червня 2018 року (а.с.22), відповідно до якої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходиться на «Д» обліку в КЗ ЧООД ЧОР з 27 червня 2018 року по теперішній час, діагноз: Гострий лімфобласний лейкоз. Т. клітинний, 1 гострий період.

В звязку з хворобою сина, який потребує термінового лікування за кордоном батько ОСОБА_2 несе значні матеріальні витрати. Необхідність такого лікування підтверджується висновком про необхідність направлення хворого на лікування за кордон (а.с.23), відповідно до якого ОСОБА_8 показана трансплантація кісткового мозку від HLА сумісного неродинного донора. На разі даний вид трансплантації в Україні не виконується.

Суд, вивчивши надані відповідачем пояснення та докази, приходить до висновку, що у відповідача після винесення рішення Смілянським міськрайонним судом про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання доньок, змінився сімейний стан, в нього народився син, а також в звязку з утриманням непрацездатної дружини та малолітнього хворого сина в нього значно погіршився матеріальний стан.

Суд враховує, що батьки зобовязані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Також суд враховує, що 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Однак, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального

розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду

постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Позивач же як в позовній заяві так і під час судового засідання як на підставу своїх доводів вказала на те, що після визначення розміру аліментів рішенням Смілянського міськрайонного суду від 7 грудня 2009 року, відбулись зміни в Сімейному кодексі України, зокрема щодо мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому розмір раніше визначених аліментів повинен бути збільшений.

Вимоги ст. 182 СК України вказують на те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Така ж позиція викладена і в вище вказаній Постанові Пленуму Верховного Суду України.

Позивач жодних доказів на підтвердження погіршення стану здоровя дитини на яку стягуються аліменти а чи покращення матеріального стану платника аліментів суду не надала.

Відповідач же довів суду, що він має на утриманні дружину та малолітнього сина, який потребує постійного лікування, в звязку з чим в нього значно погіршився матеріальний стан, а тому суд вважає, що збільшення розміру аліментів на доньку ОСОБА_5 призведе до скрутного матеріального становища платника аліментів та його родини, що не відповідатиме вимогам Закону.

Відтак, враховуючи вище викладене, суд вважає, що наявні у відповідача на даний час обставини унеможливлюють сплату ним аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 у збільшеному розмірі, тому за таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку про не можливість їх сплати останнім.

Оскільки позов до задоволення не підлягає то відповідно і судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

На підставі постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 08 липня 2017 року, ст.20,141,192,196 СК України, керуючись ст. ст.2,5,10-13,19,76-81, 141,247, 258, 259, 264, 265,273, 279, 280, 282, 354 ЦПК України, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_2 про збільшення розміру аліментів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення (з дня складання повного тексту).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складно 30 листопада 2018 року

Головуючий: В. О. Прилуцький