Дата документу 30.11.2018 Справа № 310/31/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 310/31/18Головуючий у 1-й інстанції Білоусова О.М.
Пр. № 22-ц/807/1121/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2018 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2017 року Банк поштою (конверт а.с. 44) звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнив (а.с. 51-54) та в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 02.12.2011 року станом на 24.10.2017 року у розмірі 106273,97 грн., яка складається з: 9052,91 грн. - заборгованості за кредитом; 97221,06 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1600,00 грн.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 лютого 2018 року (а.с. 62) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом Банку відкрито.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2018 року (а.с. 118-119) у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 127-135) просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 138).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 08 листопада 2018 року (а.с.139), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.148).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_3 не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі у встановлений апеляційним судом 15-денний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у цій справі (13.11.2018 року, поштове повідомлення а.с. 142) по 28.11.2018 року включно.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні його позову цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 259, 265, 268, 280-282, ст.ст. 526, 530, 549, 1054 ЦК України та виходив із відсутності підстав для задоволення позову Банку у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

В силу вимог ст. 263 ЦПК України 1. судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; 2. законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.3. судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; 4. при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; 5 обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; 6. якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно із ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 2. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи, має місце у цій справі неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, встановлено, що між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір № б/н від 02.12.2011 року, який є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) та складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНК ОСОБА_3 від 02.12.2011 року (а.с. 9), Тарифів (а.с. 10), Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 11-34) тощо, з якими відповідач ОСОБА_3 погодився у повному обсязі, підписавши цю заяву від 02.12.2011 року (а.с.9).

Умови та правила надання банківських послуг Банку знаходяться в загальному доступі, якщо відповідач вважав за необхідне додатково ознайомитись із останніми, він мав для цього всі необхідні можливості.

В ході розгляду цієї справи судом першої інстанції відбулась зміна назви Банку з «ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на «АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 109-114).

Суд першої інстанції мав виходити із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов'язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку (п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 а.с.27 зворот) та процентну ставку, на що відповідач ОСОБА_3 дав згоду, підписавши вищезазначену заяву від 02.12.20111 року (а.с.9).

Повідомлення відповідача про новий розмір кредитного ліміту включається до виписки за рахунком відповідача.

Праву Банка змінювати фінансові умови надання кредиту кореспондується обов'язок відповідача отримувати виписки по картковим рахунках та операціях по картрахунках, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 договору (а.с. 29 зворот).

Відповідач ОСОБА_3 у цій справі не заявляв зустрічного позову про визнання недійсним вищезазначеного договору із Банком з будь-яких підстав.

Також у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення будь-якого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного договору сторін недійсним чи розірваним, а також з приводу визнання незаконними будь-яких дій Банку за позовом ОСОБА_3, зокрема щодо договірного списання тощо.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

При отриманні кредиту в Банку відповідач мав паспорт 1999 року (копія а.с. 35), який у подальшому було змінено на паспорт 2016 року (а.с.70), реєстраційний номер облікової картки платника податків залишився той самий НОМЕР_3.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 користувався кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконував своїх зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував нараховані йому Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком (доданим Банком до позову у цій справі а.с. 6-8), випискою Банку по рахунку відповідача (наданою Банком суду першої інстанції а.с. 83-84, 92-96, 99-101).

У зв'язку із чим, у відповідача, як позичальника, перед Банком виникла заборгованість за вищезазначеним договором № б/н від 02.12.2011 року станом на 24.10.2017 року у розмірі 106273,97 грн., яка складається з: 9052,91 грн. - заборгованості за кредитом; 97221,06 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с.6-8), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

Розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_3 перед Банком (а.с. 6-8) та виписка Банку по рахунку останнього (а.с. 83-84, 92-96, 99-101) є належними (письмовими), достатніми доказами заборгованості відповідача ОСОБА_3 перед Банком у цій справі.

Останні відповідачем ОСОБА_3 у встановлений ЦПК України спосіб не спростовані у цій справі.

Рахунок у Банку відповідачу ОСОБА_3 був відкритий один, а карток було декілька (а.с.95). Сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку клієнта (п. 1.1.7.42 умов а.с.24 зворот).

Відповідач ОСОБА_3 не просив суд застосувати строк позовної давності у цій справі, належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні. Звідси, підстави для застосування строку позовної давності судом у цій справі відсутні.

Стягнення Банком достроково всієї заборгованості за договором є правом, а не обов'язком Банку.

У матеріалах цієї справи відсутні докази того, що Банк раніше скористався правом дострокового стягнення будь-якої заборгованості за вищезазначеним договором із відповідачем до закінчення строку дії картки (договору).

Крім того, за умовами вищезазначеного кредитного договору сторін визначено, що строк дії договору відповідає строку дії картки, тобто до 30.06.2017 року (довідка а.с. 95).

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача поштою 29.12.2017 року (конверт з відміткою поштового відділення від 29.12.2017 року а.с. 44), тобто в межах 3-річного загального строку позовної давності з 30.06.2017 року, тобто з дня настання остаточного строку для виконання основного зобов'язання у вигляді сплати тіла кредиту та відсотків.

Тобто, Банк мав право у цій справі на стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за договором № б/н від 02.12.2011 року станом на 30.06.2017 року у розмірі 82377,50 грн., яка складається з: 9052,91 грн. 8890,30 грн. поточна заборгованість за тілом кредиту +162,61 грн. (прострочена заборгованість за тілом кредиту) - заборгованості за кредитом; 73324,59 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих до 30.06.2017 року включно.

Оскільки, хоча, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Однак, відповідач про застосування позовної давності у цій справі не заявляв.

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що вищезазначені суми тіла кредиту та відсотків до закінчення строку дії картки та, відповідно, строку дії договору - 30.06.2017 року були нараховані Банком в межах строків позовної давності, зокрема загального (трирічного), враховуючи переривання останнього (часткові проплати відповідача, зокрема остання 28.04.2015 року у сумі 1179,00 грн. (а.с. 6 зворот, а.с. 83), в силу вимог ст. 264 ч. 3 ЦК України: після переривання перебіг загальний трирічний строк позовної давності починається заново).

Проте, апеляційним судом встановлено, що Банком були безпідставно нараховані у цій справі відповідачу ОСОБА_3 відсотки у сумі 24896,47 грн. (розрахунок: 98221,06 грн. - 73324,59 грн.) після закінчення строку дії картки (договору) 30.06.2017 року і до станом на 24.10.2017 року, у стягненні яких суд першої інстанції мав відмовити у цій справі за безпідставністю їх нарахування Банком, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який суд першої інстанції мав враховувати в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.

Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування …право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та комісії за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, позов Банку слід задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за договором № б/н від 02.12.2011 року станом на 24.10.2017 року у розмірі 82377,50 грн., яка складається з: 9052,91 грн. - заборгованості за кредитом; 73324,59 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, в решті позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 п. 13 ЦПК України у разі задоволення позову Банку у цій справі лише частково, останній має право на стягнення з відповідача ОСОБА_3 судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 3288,93 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову 1600,00 грн. (а.с.1) +судовий збір за подачу апеляційної скарги 2643,00 грн. (а.с. 126) = 4243,00 грн.; сума задоволених позовних вимог 82377,50 грн. * судовий збір 4243,00 грн./сума заявлених позовних вимог 106273,97 грн. = 3288,93 грн.).

Керуючись ст.ст. 12, 141, 368, 371 - 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за договором № б/н від 02.12.2011 року станом на 24.10.2017 року у розмірі 82377,50 грн., яка складається з: 9052,91 грн. - заборгованості за кредитом; 73324,59 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 3288,93 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 30.11.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.