ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року

м.Суми

Справа №585/4075/17

Номер провадження 22-ц/788/2152/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2018 року в складі судді Машини І.М., ухвалене у м. Ромни, повний текст якого складено 01 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

23 жовтня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17 червня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, тому станом на 31 серпня 2017 року у нього виникла заборгованість у розмірі 78664 грн 58 коп., яка складається: із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3928 грн 95 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 64413 грн 51 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3100 грн, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 3722 грн 12 коп. (процентна складова).

У зв'язку з цим, позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором.

21 вересня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» надало Роменському міськрайонному суду Сумської області додатковий розрахунок заборгованості за кредитномим договором № б/н від 17 червня 2008 року за період з 23 жовтня 2014 року до 23 жовтня 2017 року, в якому зазначено, що загальний залишок заборгованості за тілом кредиту становить 3928 грн 95 коп, загальний залишок заборгованості за відсотками, в тому числі залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість - 129 грн 12 коп, залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість - 76804 грн 57 коп; заборгованість за пенею та комісією 3200 грн; заборгованість по судовим штрафам - 4703 грн 13 коп. Також зазначено, що загальний залишок заборгованості за відсотками з 23 жовтня 2014 року до 23 жовтня 2017 року становить 74004 грн 80 коп, пеня за період з 23 жовтня 2016 року до 23 жовтня 2017 року - 1200 грн (а.с. 125-127).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2018 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 червня 2008 року у розмірі 79133 грн 75 коп. (за тілом кредиту - 3928 грн 95 коп, за відсотками - 74004 грн 80 коп, за пенею - 1200 грн) та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він користувався лише карткою № НОМЕР_3, дата відкриття 20 травня 2008 року, термін дії до 05/12. Докази про продовження її дії позивачем не надано. Зазначав, що банком не надано суду належних та допустимих доказів про отримання ним карток НОМЕР_2, а довідка банку про отримання ним карток із зазначенням строку їх дії не є належним доказом. Крім того, вказував, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором ним внесено 27 вересня 2013 року, а тому судом першої інстанції безпідставно до спірних правовідносин не застосовано строк позовної давності.

Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» не скористалося своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України так інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2017 року: 1600 грн. х 100= 160000 грн.), справа визнана малозначною і тому її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № б/н шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму 250 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7).

Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач засвідчив, що він погоджується з тим, що ця заява разом умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що він ознайомився і згоден з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1, 19 червня 2008 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 250 грн, з 24 серпня 2012 року кредитний ліміт збільшено до 4000 грн, а з 19 серпня 2015 року зменшено кредитний ліміт до 3930 грн (а.с. 112).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 по даному кредитному договору було отримано наступні картки: № НОМЕР_3 (дата відкриття 20 травня 2008 року з терміном дії до 05/12), № НОМЕР_5 (дата відкриття 28 лютого 2011 року з терміном дії до 12/14), № НОМЕР_6 (дата відкриття 06 березня 2013 року з терміном дії до 07/16), № НОМЕР_4 (дата відкриття 26 січня 2018 року з терміном дії до 09/21) (а.с. 111).

У наданому АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунку зазначено, що станом на 31 серпня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 78664 грн 58 коп., яка складається: із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3928 грн 95 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 64413 грн 51 коп, заборгованості за пенею та комісією - 3100 грн, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 3722 грн 12 коп (процентна складова) (а.с. 4-6).

21 вересня 2018 року банком надано уточнений розрахунок, в якому зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за період 23 жовтня 2014 року до 23 жовтня 2017 року складається: загальний залишок заборгованості за тілом кредиту становить 3928 грн 95 коп, загальний залишок заборгованості за відсотками, в тому числі залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість - 129 грн 12 коп, залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість - 76804 грн 57 коп, заборгованість за пенею та комісією 3200 грн, заборгованість по судовим штрафам - 4703 грн 13 коп. Також зазначено, що загальний залишок заборгованості за відсотками з 23 жовтня 2014 року до 23 жовтня 2017 року становить 74004 грн 80 коп, пеня за період з 23 жовтня 2016 року до 23 жовтня 2017 року - 1200 грн.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом ОСОБА_2 подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 47-57).

Рішення суду про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» мотивоване тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у межах трирічного строку позовної давності, у розмірі 79133 грн 75 коп, а саме: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3928 грн 95 коп, за відсотками - 74004 грн 80 коп, за пенею - 1200 грн за період з 23 жовтня 2016 року до 23 жовтня 2017 року.

Проте, такий висновок суду першої інстанції не повністю відповідає обставинам справи та не узгоджується із законом.

Так, відповідно до ч. 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 526, ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлюється у один рік, зокрема щодо вимог про стягнення пені і штрафу (ст. 258 ЦК України).

Згідно з ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування трирічного строку позовної давності та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3928 грн 95 коп. Відповідачем будь-яких доказів на спростування заборгованості з повернення тіла кредиту суду надано не було.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з розміром заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 23 жовтня 2014 року до 23 жовтня 2017 року, виходячи з наступного.

Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що термін дії останньої кредитної картки по кредитному договору ОСОБА_1 встановлено до липня 2016 (включно). Картка № НОМЕР_4 була випущена 26 січня 2018 року з терміном дії до 09/21, тобто більш ніж через 1 рік 5 місяців і 26 днів після закінчення строку попередньої картки, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на те, що кінцевим терміном погашення кредиту є вересень 2021 року. Крім того, зазначена картка перевипущена після звернення позивача до суду з вищевказаним позовом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки АТ КБ «Приватбанк» по картці НОМЕР_7 за період з 01 червня 2008 року до 05 травня 2018 року вбачається, що останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 27 вересня 2013 року у сумі 280 грн. Починаючи з жовтня 2013 року відповідач не виконує умов кредитного договору зі сплати щомісячних платежів по тілу кредиту та процентів (а.с. 4-6, 103).

Крім того, з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем вбачається, що відповідач вчиняв дії, що свідчать про згоду із процентною ставкою 36% річних, яка згодом була зменшена банком в односторонньому порядку до 30%, а потім з 01 вересня 2014 року до 31 березня 2015 року збільшена до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року - до 43,20% без згоди позичальника.

За приписами ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частиною 3 цієї ж статті ЦК України передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У той же час, як вбачається з наданих позивачем доказів, правила застосування змінюваної процентної ставки, як передбачено ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, ним не дотримані, а саме: позичальник письмово не повідомлявся не пізніш, як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовувалась нова процентна ставка; у кредитному договорі, зокрема, в анкеті-заяві не було встановлено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу.

Матеріали справи не містять та позивачем, у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, не надано жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі 34,80%, 43,20%, як зазначено у розрахунку заборгованості, а також доказів, які б містили підпис відповідача про ознайомлення його зі зміною розміру процентної ставки.

Отже, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 23 жовтня 2014 року до 31 липня 2016 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності, становить 2121 грн 63 коп, який розраховується, виходячи з процентної ставки 30% річних (3928,95 грн х 30% / 360 х 648 днів).

Вимоги позивача про стягнення заборгованості за нарахованими процентами за період з 01 серпня 2016 року до 23 жовтня 2017 року задоволенню не підлягають, оскільки строк дії основного зобов'язання сплив зі спливом строку дії кредитної картки (31 липня 2016 року), а отже після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідна правова позиція викладена у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження №14-10 цс 18).

Як убачається з розрахунку заборгованості за кредитом, наданого позивачем у справі, 12 червня 2014 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 22**82 на суму 16,45 грн. 28 січня 2015 року також здійснювалось автоматичне погашення заборгованості з карти НОМЕР_8 на суму 300 грн на карту НОМЕР_9 (дата відкриття 06 березня 2013 року з терміном дії 07/16), 30 січня 2015 року - на суму 409,93 грн, 16 лютого 2015 року - на суму 300 грн, 27 лютого 2015 року - на суму 428,06 грн. Отже, вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Крім того, відповідачем заперечувався факт погашення ним заборгованості за кредитом 27 лютого 2015 року на суму 428 грн.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення пені та штрафів колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 2 та 3 цієї статті).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відтак, стягнути неустойку можна лише у межах строку позовної давності.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки слід відмовити, оскільки строк дії кредитного договору закінчився в липні 2016 року, а до суду з позовом банк звернувся 30 жовтня 2017 року, тобто з пропуском річного строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач лише користувався карткою № НОМЕР_3 з терміном дії до 05/12 і позивачем не надано доказів про продовження строку її дії, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, після закінчення строку дії картки, картка продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим терміном), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви одержувача про закриття карткового рахунку. Як убачається з виписки АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 користувався кредитними коштами у 2013 році, тобто після закінчення строку дії картки - 05/12 (а.с. 103 - 106).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 6050 грн 58 коп, яка складається із: 3928 грн 95 коп заборгованості за тілом кредиту; 2121 грн 63 коп заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати в розмірі 123 грн 84 коп за розгляд справи в суді першої інстанції, а також з позивача на користь відповідача підлягають компенсації судові витрати у розмірі 2214 грн 24 коп, понесені ним у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст.7, ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2018 року.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 червня 2008 року в сумі 6050 грн 58 коп, яка складається із: 3928 грн 95 коп заборгованості за тілом кредиту; 2121 грн 63 коп заборгованості за відсотками за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) судові витрати в сумі 123 грн 84 коп за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) компенсацію судових витрат у розмірі 2214 грн 24 коп, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик

С.С.Ткачук