Провадження № 2/161/239/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Бортнюка А.В.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона працює на посаді директора Департаменту соціальної політики Луцької міської ради та є державним службовцем. 29 листопада 2017 року в приміщенні Луцької міської ради під час засідання 34 сесії Луцької міської ради депутат ОСОБА_6 з дозволу головуючого озвучив заяву від імені начальника відділу державних соціальних інспекторів та голови профспілки Департаменту соціальної політики Луцької міської ради ОСОБА_4.

В даній заяві, яка адресована громадському руху «Народний контроль» зазначено, що вона займаючи в Луцькій міській раді посаду начальника відділу державних соціальних інспекторів, головного державного соціального інспектора, будучи головою профспілки, виявила ряд порушень трудового законодавства, прав людини, вчинених посадовими особами Луцької міської ради і безпосередньо позивачем як директором Департаменту. А саме: не врахування досвіду та компетентності при обранні на посади керівників департаментів та управлінь, прийом працівників без конкурсів, звільнення високопрофесійних керівників, використовування брудних технологій, контроль пересування працівників по кабінетах з камер спостережень. Також стверджувалось про факти зникнення документів в її кабінеті та в кабінетах інших співробітників. Всі ці порушення викладені в заяві таким чином, що позивач як керівник департаменту ніби має безпосередню причетність до цих подій. Заявник стверджує також, що саме за вказівкою позивача проводяться незаконні звільнення і переміщення на посадах. В заяві міститься інформація про те, що позивач як державний службовець займається бізнесом.

Заявник ОСОБА_7 стверджує також, що саме з подачі ОСОБА_2, як керівника в департаменті працюють взяточники, п'яниці та злодії, що вона як керівник безпідставно заставляє працювати у вихідні дні і при цьому знущається над підлеглими.

Окремо в заяві згадується за маму позивача - ОСОБА_8, щодо якої в заяві міститься інформація про неправильне і необґрунтоване нарахування їй пенсії як державному службовцю. Однак, є встановлений факт, що пенсія її мами визначена за рішенням суду, яке набрало законної сили і прийняте до виконання Управлінням пенсійного фонду у м. Луцьку.

На підставі заяви ОСОБА_4 і її озвучення на сесії міської ради неправдива інформація набрала свого розголосу в засобах масової інформації і зокрема в Інтернет виданнях. Ці публікації доносяться до широкої аудиторії читачів як правдива інформація, що ніби факти, викладені в заяві відповідача, мають місце. Зміст неправдивої інформації заявником надається в такій формі ніби до кадрової політики Луцької міської ради і безпосередньо до департаменту соціальної політики має відношення політична партія «Укроп» і її обласне керівництво. Це підтверджується заголовкам публікацій «ОСОБА_9 підбирає кадри з знайомих і родичів» з фотографією голови обласної ради ОСОБА_10.

Вказує, що відповідачем ОСОБА_4 поширена інформація, яка не відповідає дійсності і є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача та членів її сім'ї.

Позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації її як директора Департаменту соціальної політики Луцької міської ради інформацію, поширену ОСОБА_4 в заяві від 27 листопада 2017 року, адресованої громадському руху «Народний контроль» та озвученої депутатом Луцької міської ради ОСОБА_6 на сесії Луцької міської ради, зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію таким же шляхом і в такий же спосіб, в який вона була поширена, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 1 гривня та понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та просили його задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, вказуючи, що відповідач скористалась своїм правом на звернення, та подала заяву - скаргу на ім'я депутата Луцької міської ради, який, користуючись своїми повноваженнями, виніс її звернення на розгляд Луцької міської ради як колегіального органу влади з метою поновлення законності.

Заслухавши пояснення сторін по справі, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернулась з заявою-скаргою до громадської організації «Громадський рух «Народний контроль», в якій міститься інформація наступного змісту : «Працюючи в Луцькій міській раді з 2000 року на посаді начальника відділу державних соціальних інспекторів, головного державного інспектора ( з 01.08.2012), є головою профспілки я проаналізувавши ситуацію виявила тенденцію збільшення порушень прав людини, трудового законодавства до посадових осіб. Протягом 2016 - 2017 років змінюється керівництво департаментів та управлінь, відділів без врахування компетентності та досвідченості посадовців. Після смерті міського голови йде політична боротьба за владу і звільнюють ( виїдають) високопрофесійних керівників використовуючи брудні технології (сфабриковування фактів проведення надуманих службових розслідувань, залякування, цькування, оббріхування). На зміну звільнених таким методом працівників приймають осіб без конкурсів, без використання резерву кадрів, тих хто за це проплатив (чи грішми, чи був задіяний в комісіях по службових розслідування тобто «суддя» і допоміг добровільно звільнити «не угодних»). Я розумію, що для досягнення цілі любі засоби добрі. Але ж ми не політики, а виконавці державних програм і нам потрібні фахівці. ОСОБА_11 ОСОБА_9 підбирає фахівців із багатих знайомих та родичів, а вони чинять такі свавілля. Мені здається, що я працюю вже в приватній беззаконній структурі. Дійшло до того, що ти як раб чи зек, не маєш права вийти в аптеку чи банк для вирішення особистих проблем, а в обідню перерву це неможливо бо співпадає з обідом банку. Посадовців, які допомагають з'їсти «не угодних» ( як правило це малознаючі законодавство, ліниві і брехливі особи) просувають по службі. Керівники контролюють пересування працівників по кабінетах з камер спостереження ніби немає інших проблем. Дану тенденцію можна поспостерігати в департаменті соціальної політики Луцької міської ради, а саме:

-звільнення фахівців: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, пониження в посаді ОСОБА_1;

-просування по службі кар'єристів ОСОБА_2, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17

Я не здивувалась коли і на мене було сфабриковано «ДЄЛО», адже ми багато знаємо і маємо досвід роботи, який виявляється нікому не потрібний, а іноді заважає ділкам - посадовцям використовуючи службове становище вирішувати свої приватні справи. Розпочалось все з того, що я мала необережність висловити сумніви щодо розміру пенсії колишньої рядової працівниці департаменту - мами (нинішнього директора, колишнього гол бухгалтера ОСОБА_2.) ОСОБА_8 (пенсія якої з 2-х тисяч стала більше 7 тис., а в колишніх керівників пенсіонерів чомусь пенсія менша) та незадоволення тим, що директор під час роботи займається своєю приватною фірмою. Вийшовши 28.07.2017 з відпустки директор урочисто вручила мені подяку міського голови, а зранку в понеділок влаштувала судилище. Дійшло до того, що з кабінету почали пропадати не лише дрібні документи, а виявлено 29.08.2017 зникнення папок за 2016 рік з актами для проведення перерахунків державних допомог та субсидій. За те, що я повідомила про даний факт заступника міського голови ОСОБА_18, що відділ виявляє факти недостовірної інформації поданої одержувачами державних допомог (знайомими керівниками) мене тероризують до сьогоднішнього дня за те, що «борзая». Начальники відділів уникають контактів з керівництвом, а деякі плачуть і бояться втратити роботу. Я думала, що документи пропали лише в мене, а виявляється така проблема була і є в інших відділах (канцелярії персоніфікованого обліку) та була в бухгалтерії (де працювала гол. бухгалтер ОСОБА_2.). Робота важка, а з збільшенням одержувачів субсидії взагалі немає вільного часу т. як змушені працювати в вихідні та після роботи збільшеному об'ємі, а тут ще керівництво знущається. З подачі нинішнього керівництва у нас працюють взяточники, п'яниці і злодії, хоча насправді хороший професійний колектив. Я не хочу виносити сміття з хати, але вже дістало. Незнаю, що завтра може зникнути чи з'явитись в кабінеті. На кожній нараді директор старається мене принизити чи образити.

Правильність призначення пенсії перевіряють наші спеціалісти які перебувають в підпорядкуванні директора.

ОСОБА_19 захистити права особи місцевого самоврядування, зберегти професіоналів та викорінити корупцію з наших рядів».

Також встановлено, що керівником даної фракції у місті Луцьку є депутат Луцької міської ради ОСОБА_6, який озвучив зміст даної заяви-скарги на засіданні 34 сесії Луцької міської ради 29 листопада 2017 року.

Частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

У справі зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Слід зазначити, що норма частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема стаття 5, яка визначає право кожного на інформацію,що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації,необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Як встановлено в судовому засіданні, інформація, викладена в заяві, яку просить спростувати позивач, була оприлюднена депутатом Луцької міської ради ОСОБА_6 на 33 сесії Луцької міської ради 29 листопада 2017 року.

Відповідач ОСОБА_4 пояснила суду, що написала дану заяву саме громадському руху «Народний контроль», оскільки її очолює депутат Луцької міської ради ОСОБА_6, який веде активну діяльність у боротьбі з порушенням прав громадян.

Як вказав допитаний в якості свідка ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_4 не зверталась до нього з проханням озвучити дану інформацію, це він зробив з власної ініціативи, отримавши відповідне звернення на адресу громадської організації, яку він очолює, оскільки є депутатом міської ради та у відповідності до Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» має право вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідач у справі не поширювала про позивача недостовірну інформацію, а лише повідомила про факти, викладені в її заяві-скарзі, громадську організацію, яку очолює депутат Луцької міської ради.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є директором Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, відтак вона є публічною особою.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки для запобігання заворушенням чи злочинам для охорони здоров'я чи моралі для захисту репутації чи прав інших осіб для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Таким чином, обмеження цього права допускається у виняткових випадках та за обов'язковою відповідністю умовам: а) передбачуваності законом конкретного втручання; б) відповідності втручання легітимній меті; та в) за умови необхідності втручання в демократичному суспільстві.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчать про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб.

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що інформація, про спростування якої пред'явила вимоги ОСОБА_2, стосується позивача, як публічної особи та її професійної діяльності на посаді директора Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, а тому вона повинна бути готовою до неї, оскільки межа допустимої критики щодо неї є значно ширшою.

Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_17, ОСОБА_22 в судовому засіданні, оскільки такі показання в сукупності з іншими доказами не спростовують висновків суду про безпідставність позовних вимог.

Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог прозахист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 13,81, 82, 89, 258, 259, 263,265, 268, 273, 352, 354, ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Декларацією про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації , ст. ст. 3, 28, 34, 64 Конституції України, ст.ст. 269, 277, 297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, суд,-

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1) про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту рішення - 07 червня 2018 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк