Справа № 445/2345/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М.
Провадження № 22-ц/783/872/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 15 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Золочівська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 15 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Золочівська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, щосуми, які підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надана доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов'язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат.

У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста- перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум. присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову.

Вказує, що згідно рішення Європейського суду і прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

За таких обставин вважає, що у суду були всі підстави отримати висновок психіатричної експертизи та прийняти об'єктивне та обгрунтоване рішення у справі.

Просить рішення Золочівського районного суду Львівської області від 15 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 померла 14 травня 2016 року, що стверджується копією дубліката свідоцтва про смерть серії І-СГ №426789, виданого Золочівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.8).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є доньками померлої ОСОБА_6, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії ІV-УР № 935783 від 19.01.1962 року та серії V-УР № 1026155 від 01.03.1963 року, а також копіями свідоцтв про укладення шлюбу серії І-СГ №428200 від 23.05.1981 року та серії ІІ-СГ №268425 від 04.06.1983 року (а.с. 12-16).

З матеріалів витребуваної судом спадкової справи № 334, вбачається, що така відкрита Золочівської державною нотаріальною конторою щодо майна померлої ОСОБА_6

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, до нотаріальної контори звернулись її діти ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5І (а.с. 60-63).

У той же час, 14 липня 1990 року ОСОБА_6 оформила заповіт, яким належний їй будинок, разом із господарськими та дворовими спорудами, що розташований за адресою: Львівська область, м. Золочів, вул. Лідіце, 4, вона заповіла своїм синам ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Заповіт посвідчено державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 1487 (а.с. 68).

Згідно інформаційної довідки №44762137 від 12.08.2016 року, заповіт ОСОБА_6 від 14.07.1990 року не скасовувався та є чинним. (а.с. 65).

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_7 надала показання, що в 1990 році вона працювала нотаріусом в Золочівській державній нотаріальній конторі та здійснювала посвідчення справжності підпису ОСОБА_6 на її заповіті. Оскільки з того моменту пройшло досить багато часу вона не може пригадати усіх обставин вчиненої нотаріальної дії, однак, вказала, що при оформленні заповіту перевіряється дійсність волевиявлення особи та її дієздатність. Відсутність останніх було б підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки цю дію все ж таки було проведено, сумнівів у волевиявленні заповідача та її дієздатності, у неї не виникало.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказали, що знають сімю ОСОБА_6 довгий час. Остання оформила заповіт на свої синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки вважала, що незадовго може померти, так як в неї виявили ракову пухлину. Їй було проведено відповідну операцію, після якої вона прожила ще 26 років. За життя ОСОБА_6 скаржилась на поведінку своїх синів та повідомляла, що скасувала раніше оформлений на них заповіт.

За клопотанням позивачів, з метою встановлення психічного стану померлої ОСОБА_6, ухвалою суду від 05.04.2017 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Вказана експертиза проведеною не була, оскільки позивачі не сплатили її вартість. В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 пояснила, що за проведення експертизи їй надіслали рахунок близько 6000,00 грн. Вона є пенсіонером, отримує незначні доходи, а тому сплатити вартість експертизи у неї не має можливості.

Питання про проведення такої експертизи на стадії апеляційного провадження позивачка не ставила.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову, суд вірно виходив з того,що оскаржуваний заповіт оформлено ОСОБА_6 14 липня 1990 року, а отже до правовідносин, що повязані із його недійсністю слід застосувати норми Цивільного кодексу Української РСР, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, згідно ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 541 ЦК УРСР, заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

За приписами ст. 544 ЦК УРСР, заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Заповідач може скасувати або змінити заповіт, подавши про це заяву нотаріусу, завідуючому державним нотаріальним архівом, а в населених пунктах, де немає нотаріусів, - посадовій особі виконавчого комітету сільської, селищної, міської ОСОБА_1 народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії.

Згідно ст. 41 ЦК УРСР, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

За своєю правовою природою заповіт є одностороннім правочином, а тому щодо такого застосовуються положення законодавства, які передбачають випадки та умови за яких правочин може бути визнано недійсним.

Підстави недійсності угоди врегульовувались Главою 3 ЦК УРСР. Зокрема, угода може бути визнана недійсною, в тому числі, з підстав, якщо така укладена особою, що не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, вчинила угоду під впливом помилки, обману, застосування насильства та ін.

Всупереч зазначеним положенням, позивачами не надано жодних належних, достовірних та достатніх доказів того, що укладений 14.07.1990 року ОСОБА_6 заповіт є недійсним в силу підстав, що передбачені Законом, як і доказів того, що такий заповіт нею скасовувався.

Твердження позивачів, що ОСОБА_6 вважала заповіт скасованим, оскільки знищила оригінал такого, суд до уваги не приймає, зважаючи на їх доведеність, а одні лише покази свідків щодо цієї обставини не можуть вважатись достатнім доказом цього.

З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлений позов є безпідставним та не підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 15 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 червня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді Крайник Н.П.

ОСОБА_10