ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року

м.Суми

Справа №591/5771/18

Номер провадження 22-ц/788/2108/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2018 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, в складі судді Кривцової Г.В., постановлену у м. Суми,

в с т а н о в и в:

28 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, мотивуючи тим, що 01 грудня 2017 року він надав у позику ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 30000 доларів США, зі строком їх повернення 01 лютого 2018 року, що підтверджується складеною розпискою.

Проте, у визначений строк, відповідач борг йому не повернув, а тому він вимушений був звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 боргу у сумі 848947,86 грн.

Крім того, вказував, що відповідач має невиконані зобов'язання і перед іншими кредиторами.

У зв'язку з цим, просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 на суму 848947,86 грн, а саме: 38/100 нежитлового приміщення санаторію-профілакторію «Росинка» зі спорудами та будівлями, об'єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 47, оскільки наявні фактичні обставини, які вказують на те, що відповідач і у подальшому буде ухилятися від виконання своїх зобов'язань, може відчужити чи іншим чином розпорядитися належним йому майном, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не в повній мірі дослідив той факт, що між сторонами виник спір з приводу непогашеної заборгованості за договором позики. Надані докази, що відповідач має невиконані зобов'язання і перед іншими кредиторами. Від сплати боргу відповідач ухиляється, а тому існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала не відповідає.

Ухвала суду, якою відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову мотивована тим, що заявником не надано доказів того, що спірне майно може змінити власника та у подальшому утруднити виконання судового рішення, а наявність боргу не є підставою для обмеження власника у праві, наданому йому ч. 1 с. 317 ЦК України.

Проте, такий висновок суду не узгоджується з матеріалами справи та не відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі 848947,86 грн, які надав йому у позику (а.с. 3 4).

На підтвердження вказаної обставини позивач надав суду оригінал розписки від 01 грудня 2017 року, згідно з якою 01 грудня 2017 року він надав у позику ОСОБА_2 30000 доларів США з кінцевим строком повернення коштів 01 лютого 2018 року. Проте, останній у визначений у борговій розписці строк борг не повернув. Отже, слід дійти висновку, що наявність такої розписки підтверджує той факт, що між сторонами дійсно виник спір щодо непогашеної заборгованості за договором позики.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач має невиконані зобов'язання перед іншими кредиторами, зокрема, обтяжувачем щодо частини нерухомого майна відповідача на суму 1250000 грн зазначений ОСОБА_4 зі строком виконання зобов'язання 03 лютого 2018 року.

Крім того, установлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить нерухоме майно, зокрема, 38/100 нежитлового приміщення санаторію профілакторію «Росинка» зі спорудами та будівлями, об'єкт житлової нерухомості, що розташоване по АДРЕСА_2 на яке позивач просить накласти арешт в забезпечення позову.

Отже, ураховуючи, що на даний час у суді заявлено майновий позов щодо заборгованості за договором позики на суму 848947,86 грн, останній, як власник нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення на стадії виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, має можливість відчужити його на користь інших осіб.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини справи та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що заява ОСОБА_1 містить достатньо обґрунтувань, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення вказаного позову.

Крім того, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на зазначене майно відповідача, є співмірним із заявленими вимогами і не обмежує права власника користуватись належним йому майном.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи вищевикладене, а також розмір наявної заборгованості, яку просить стягнути ОСОБА_1 з відповідача у заявленому позові, колегія суддів апеляційного суду вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, враховуючи принцип співмірності заходів забезпечення позову та заявлених позовних вимог, шляхом накладення арешту на зазначене у заяві нерухоме майно ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2018 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та прийняти постанову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на 38/100 нежитлового приміщення санаторію профілакторію «Росинка» зі спорудами та будівлями, об'єкт житлової нерухомості, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 47, та належать на праві власності ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик

С.С. Ткачук