1Справа № 335/6748/18 2/335/1893/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Геєць Ю.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за вказаним позовом, суддя дійшов висновку, що таку позовну заяву слід залишити без руху, оскільки її подано без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

Згідно розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у постанові № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачем в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Відповідно до розяснень, що містяться у п. 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у постанові № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

З наведеного вбачається, що правом звернення до суду із відповідним позовом щодо зняття арешту з майна наділений власник, особа якого є відмінною від особи боржника, а також особа, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач не є боржником по виконавчому провадженню в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно, що належить таким учасникам справи.

Відтак, позивач має вирішувати спірне питання шляхом предявлення ним відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

Як вбачається з наданого позивачем акту опису та арешту майна, у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь юридичних осіб борг у розмірі 15 586 673,84 грн.

В даному випадку, позивач звертається із відповідним позовом про зняття арешту до боржника за виконавчим провадженням, та до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, при цьому не зазначає осіб, в інтересах яких накладено арешт на майно.

З огляду на наведене, суд вважає, що в даному випадку позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, у звязку із чим позивачем слід визначитись із належним субєктним складом по справі та остаточним предметом позовної заяви.

Також позивач не зазначає, чи закінчено (виконано) виконавче провадження, в якому було накладено арешт на спірне майно, на час звернення з позовом до суду.

Крім того, в порушення вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору (зокрема, звернення до державної виконавчої служби з заявою про скасування арешту з майна); вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суддя також розяснює позивачеві, що відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 та 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту - залишити без руху.

Надати позивачу 10-денний строк для усунення недоліків, який обчислюється з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Розяснити що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк заява буде визнана неподаною та повернута відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Ю.В.Геєць