Провадження № 2/638/297/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

при секретарі Романовій О.В.

за участю :

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за повозом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 « Про стягнення боргу та моральної шкоди »,-

В С Т А Н О В И В :

31.10.2017 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2 « Про стягнення боргу та моральної шкоди » посилаючись на те, що в жовтні 2016 року між нею та її чоловіком з одної сторони та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з другої сторони, відбулась усна домовленість щодо купівлі - продажу її родиною належного відповідачу ОСОБА_2 автомобіля марки « Тойота Венза » державний номер НОМЕР_1, при цьому вони погодили усі суттєві умови укладення правочину.

12.10.2016 за її місцем мешкання, в присутності свідків, вона передала відповідачу ОСОБА_4 оговорену суму завдатку в розмірі 9000 доларів США до укладення договору купівлі - продажу транспортного засобу. Передача грошей документально не фіксувалась, так як між сторонами були довірливі стосунки. Вартість автомобіля ними була визначена в 18000 доларів США, договір купівлі - продажу вони обумовились укласти наприкінці 2016 року, в той же час сторони повинні були остаточно розрахуватись та передати автомобіль. До теперішнього часу відповідачі автомобіль позивачу не передали, суму завдатку не повернули, тим самим відповідачі ухиляються від виконання взятих на себе зобов'язань.

Позивач вважає, що між сторонами, відповідно до ст. 1046 ЦК України, було укладено договір позики зазначеної суми грошей, умови якого відповідачами були порушені.

При таких обставинах позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з відповідачів на її користь матеріальну шкоду ( суму боргу ) в розмірі 243000 гривні, проценти за користування коштами, в розмірі 42068,6 гривень, судовий збір в розмірі 3404,8 гривень, а також моральну шкоду в розмірі 27000 гривень, так як неправомірними діями відповідачів її була заподіяна моральна шкода у вказаному розмірі. ( а.ОСОБА_4.с. 3-6, 80-82 ).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав на які вона посилається в своєї позовної заяві. При цьому позивач наголошувала на тому, що будь - яких розписок щодо передачі грошей вона з відповідачами не складала, гроші були передані в присутності свідків, як завдаток половини вартості належного відповідачам автомобіля. З приводу неповернення грошей вона зверталася до правоохоронних органів з відповідною заявою, на підставі якої внесені відповідні данні до ЄРДР.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, яка дії на підставі відповідного договору про надання правової допомоги, також в якості представника співвідповідача ОСОБА_4 ( а.ОСОБА_4.с. 16-18 ), позовні вимоги не визнали. При цьому, відповідач ОСОБА_2 наголошувала на тому, що вона та її чоловік не мали намір продавати належний її автомобіль позивачу, гроші в розмірі 9000 доларів США, як завдаток по вказаній угоді позивач їм не передавала. Крім того, представник співвідповідачів ОСОБА_3, у судовому засіданні наголошувала на тому, що позивач не визначилась у своїх позовних вимогах щодо підстав правочину на який вона посилається, так як зазначає про наявність завдатку, при цьому вважаючи, що кошти були передані у борг. В такому разі посилання на покази свідків для підтвердження позовних вимог, згідно з приписами ЦК України, не допускаються.

Співвідповідач ОСОБА_4 у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав право представляти свої інтереси у судовому засіданні представнику ОСОБА_3

При таких обставинах, суд вважає можливим розгляд справи провести за відсутності співвідповідача ОСОБА_4, так як його неявка у судове засідання, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника співвідповідачів та дослідивши матеріали справи вважає, що позов є не обґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більш сторін, спрямована на становлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 509, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно вимог ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

В судовому засіданні встановлено, що співвідповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 19.12.1998 по теперішній час перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується шлюбним договором від 03.07.2017. ( а.ОСОБА_4.с. 39-41 ).

Крім того, як встановлено в судовому засіданні відповідачу ОСОБА_2 належав автомобіль марки « Toyota Venza », 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що встановлено ухвалою колегії судів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 28.08.2017. ( а.ОСОБА_4.с. 43-46 ).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 посилається на те, що між нею та відповідачами виникли правовідносини щодо укладення договору купівлі - продажу її родиною належного відповідачу ОСОБА_2 зазначеного нею автомобіля. На забезпечення укладення та виконання якого і були передані відповідачам 9000 доларів США, як завдаток, що становить половину вартості автомобіля.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийнято майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Приписами ст. 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Крім того, в судовому засіданні з пояснень позивача ОСОБА_1 вбачається, що в подальшому, після передачі зазначеної суми грошей, від відповідачів її стало відомо, що вони не мали наміру продавати автомобіль, а скориставшись довірливими відносинами отримали вказану суму грошей, яку використали для вирішення своїх фінансових проблем.

Тому позивач ОСОБА_1 вважає, що в подальшому між неї та співвідповідачами, відповідно до приписів ст. 1046 ЦК України, виникли правовідносини щодо договору позики, так як відповідач ОСОБА_4 визнав наявність зазначеної суми боргу та підтвердив в момент отримання грошей, відсутності наміру укласти договір купівлі - продажу автомобіля.

За правилами ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно з ч. ч. 2-4 ст. 604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов'язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ст.ст.1046 - 1048,1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( стаття 13 ЦПК України ).

Згідно ст. 12 ч.ч. 2, 3 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ст. 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, даних ними у судовому засіданні, з приводу того, що при зазначених позивачем обставинах, у їх присутності, за місцем мешкання позивача, відбулася передача позивачем та її чоловіком відповідачу ОСОБА_4 завдатку в розмірі 9000 доларів США до укладення договору купівлі - продажу транспортного засобу з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до положень ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 218 ЦК України, показання зазначених свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом визнаються не допустимими доказами.

Крім того, на підтвердження зазначених правовідносин та наявність грошового зобов'язання, позивачем ОСОБА_1 суду надані протокол допиту в якості свідка відповідача ОСОБА_4 від 15.08.2017 по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0004242 від 04.07.2017, щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України - заволодіння шахрайським шляхом сумою завдатку за продаж автомобіля, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 ( а.ОСОБА_4.с. 7, 13-15 ).

Суд не приймає до уваги зазначений протокол слідчої дії на підтвердження позовних вимог позивача, так як в своїх показах відповідач ОСОБА_4. заперечував отримання від родини позивача грошових коштів в сумі 9000 доларів США в якості завдатку за продаж належного його родині автомобіля.

Ствердження відповідача ОСОБА_4 про наявність між ним та чоловіком позивача ОСОБА_8 відповідних боргових зобов'язань, судом до уваги не береться, так як вказані зобов'язання не відносяться до предмету доказування по вказаної цивільної справі, так як в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наголошувала на тому, що між її чоловіком та відповідачем ОСОБА_4 неодноразово існували боргові зобов'язання, так як її чоловік раніше позичав ОСОБА_4 відповідні суми грошей.

З зазначених підстав суд не бере до уваги наданий позивачем ОСОБА_1 лист відповідача ОСОБА_4 направлений її чоловіку, в якому він визнає наявність боргових зобов'язань, так як вказаний лист не містить посилання на обставини виникнення боргового зобов'язання, за яких можливо було підтвердити позовні вимоги ОСОБА_1 ( а.с.а.с. 75-78 ).

Крім того, судом зазначається, що відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 своєї постанови від 31.03.1995 № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди » спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених ст.ст. 7, 440 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди…

Правовідносини, на які посилаються позивач, регулюються нормами законів, які не передбачають відповідальність за заподіяння моральної шкоди у зв'язку з невиконанням зобов'язань які зазначені позивачем.

При таких обставинах, суд вважає за необхідне відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, так як вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають приписам чинного ЦК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 206, 208, 218, 509, 526, 570, 610, 611, 626-629, 655, 638, 639, 1046, 1048, 1050, 1053 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 « Про стягнення боргу та моральної шкоди »,- відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: І.В. Семіряд