Справа № 356/884/17 Головуючий у І інстанції Капшученко І. О.
Провадження № 22-ц/780/582/18 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 1 20.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2018 року м. Київ

Справа № 356/884/17ц

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Олійника В. І.,

секретар судового засідання Удовиченко В.В.,

позивач - ОСОБА_4,

позивачі - ОСОБА_5, ОСОБА_6 (апелянт),

відповідач виконавчий комітет Березанської міської ради,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Березанського міського суду Київської області, у складі судді Капшученко І.О., від 06 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2017 року - ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою про перерозподіл ідеальних часток співвласників об'єкта нерухомого майна, виділ частки в натурі та припинення права спільної власності.

Вимоги обґрунтувала тим, що вона разом з відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого радгоспом «Березанський» Баришівського району 12.10.1996, зареєстрованого Переяслав-Хмельницьким міжміським бюро технічної інвентаризації 25.11.1996.

Згідно технічного паспорту на квартиру, виданого ТОВ «Фірма «Едванс-Інформ» від 19.09.2016 загальна площа квартири 73,3 кв.м. Згідно проведеного розрахунку ідеальні частки квартири № 13 становить -61/100, квартири № 14 - 39/100. Тому, просила перерозподілити ідеальні частки співвласників, визнавши за нею право власності на 39/100 часток замість 1/3 частки, а за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - 61/100 часток замість 2/3 часток. Виділити їй в натурі 39/100 частин із об'єкта нерухомого майна, а саме: приміщення № 1 коридор площею 2,50 кв.м., приміщення № 2 санвузол площею 2,40 кв.м., приміщення № 3 кухня площею 6,60 кв.м., приміщення № 4 балкон площею 1,40 кв.м., приміщення № 5 житлова кімната площею 15,50 кв.м. з присвоєнням новому об'єкту нерухомого майна поштової адреси: АДРЕСА_1 припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 на виділену ОСОБА_6 та ОСОБА_5 частку квартири.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулись з зустрічним позовом до ОСОБА_4, виконавчого комітету Березанської міської ради про виділ майна, в яких просили виділити в натурі 61/100 часток із об'єкта нерухомого майна. Виділити їм в натурі 61/100 частин зі спірної приміщення № 11 коридор площею 3,9 кв.м., приміщення № 10 санвузол площею 2,60 кв.м., приміщення № 9 кухня площею 6,30 кв.м., приміщення № 8 балкон площею 2,40 кв.м., приміщення № 6 житлова кімната площею 13,10 кв.м., приміщення № 7 житлова кімната площею 16,10 кв.м. з присвоєнням новому об'єкту нерухомого майна поштової адреси: АДРЕСА_1;

Під час розгляду в суді першої інстанції позивач визнав позовні вимоги за зустрічним позовом та позивачі за зустрічним позовом визнали вимоги за первісним позовом.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 06 листопада 2017 року в задоволенні первісного і зустрічного позовів відмовлено.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з судовим рішенням не погодились та подали апеляційну скаргу. Вважали, що вказане рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Просили скасувати рішення суду та ухвали нове рішення, яким позовні вимоги за первісним і зустрічним позовами задовольнити.

Позивач за первісним позовом подала свій відзив на апеляційну скаргу та просила апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Позивачі за зустрічним позовом належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилися, що, відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджало розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про не доведеність сторонами обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів погоджується з цим висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК, в редакції чинній на час ухвалення рішення (далі - ЦПК України 2004 року), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України 2004 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 212 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України 2004 року, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, в ч. 4 ст. 60 ЦПК України 2004 року, визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Розглядаючи вимоги сторін, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України 2004 року), в тому числі й тим, на які посилається апелянт, і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано відмовивши у позовних вимогах сторін.

Всупереч твердженням апелянтів, сторонами у даній справі, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України 2004 року не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставин, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог.

Доводи апелянтів, щодо визнання всіма позивачами взаємних вимог, наявність між ними нотаріально посвідченого договору користування та володіння квартирою, як співвласниками, що складений на підставі свідоцтва на право власності на житло від 12 жовтня1996 року, наведених висновків районного суду не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового тлумачення позивачами норм права і також не доводять порушення районним судом ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, керуючись ч. 6 ст. 259, 268, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Березанського міського суду Київської області від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: