Провадження № 2-з/638/172/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2018 року суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Цвірюк Д.В., розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області державний виконавець Білоконов О.В. про зняття арешту з нерухомого майна,

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова перебуває цивільна справа за позовом представника позивача ОСОБА_1, поданого в інтересах ОСОБА_2, до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області державний виконавець Білоконов О.В. про зняття арешту з нерухомого майна.

Провадження по справі відкрито.

Представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти заборону державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 або іншому державному виконавцю здійснювати виконавчі дії щодо нерухомого майна ОСОБА_2, яке знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Римарська буд.4, приміщення підвалу №1-5, в межах виконавчого провадження (№52077490) за виконавчим листом, виданим Дзержинським районним судом м.Харкова від 18.08.2016 року.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. (ч.2 ст.149 ЦПК України).

При цьому, виходячи з правової природи забезпечення позову, під останнім слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та спрямованих проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати, знецінити або вчинити інші дії, що можуть призвести в майбутньому до певних складнощів при виконанні рішення суду.

Разом з тим, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом накладення заборони вчиняти певні дії.

З матеріалів позову вбачається, що між сторонами виник спір з приводу зняття арешту з нерухомого майна.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, а також є необхідними і для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів та безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Представник позивача просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони посадовим особам державної виконавчої служби здійснювати виконавчі дії щодо нерухомого майна ОСОБА_2, яке знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Римарська буд.4, приміщення підвалу №1-5, в межах виконавчого провадження за виконавчим листом, у звязку з тим, що реалізація обєктів нерухомого майна (нежитлових будівель та земельної ділянки, які розташовані за адресою: Х/о, Харківський район, смт. Високий, вул. Профспілкова, 12-А, які передано в іпотеку, може повністю задовольнити майнові вимоги стягувача у виконавчому провадженні. Натомість позивач вважає, що нерухоме майно, яке належить їй на праві власності та знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Римарська буд 4 буде реалізовано в рахунок погашення боргу перед стягувачем у разі недостатності коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки.

Суд зазначає, що у відповідності до розділу VII Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником позивача не надано суду належних підтверджуючих відомостей на обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову, а лише висловлене припущення про подальшу неможливість виконання рішення суду, в той час як справа по суті не розглядалася, що не може свідчити про подальше його невиконання з боку відповідача. При цьому, судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області державний виконавець Білоконов О.В. про зняття арешту з нерухомого майна не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149-150, 153, 260, 261 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: Д.В.Цвірюк