Єдиний унікальний номер 341/2085/16-ц
Номер провадження 2/341/48/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 березня 2018 року м. Галич

Галицький районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Юсип І. М.

секретаря: Король І. Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Галичі в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

01 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. 16 січня 2017 року Галицьким районним судом винесено заочне рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

14 липня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Галицького районного суду від 16.01.2017 року. 24 липня 2017 року вищевказане заочне рішення Галицького районного суду було скасоване та призначено до розгляду.

За клопотання представника позивача, ОСОБА_2 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження ухвалено повернутися до стадії призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, згідно ухвали суду від 06.02.2018 року.

З позовної заяви вбачається, що 17.05.2011 року між сторонами укладено кредитний договір про отримання кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 10 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк належним чином виконав зобовязання по видачі кредиту, відповідач порушив умови кредитного договору. Станом на 31.10.2016 року заборгованість відповідача перед банком становить 64 018.28 гривень.

Банк просить позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 64 018.28 гривень за кредитним договором №б/н від 17.05.2001 року та судові витрати в розмірі 1 378 гривень.

Відповідно до ч.4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Згідно ч.1 ст. 276 ЦПК України, клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Ухвалою судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06.02.2018 року враховуючи предмет та підстави позову, клопотання позивача, відповідно до вимог ст.ст. 19, 274 ЦПК України справу повернуто до стадії призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Даною ухвалою було встановлено відповідачу пятиденний строк з дня отримання ухвали подати заяву із запереченням щодо розгляду в порядку спрощеного провадження та п'ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, представник відповідача ОСОБА_3 отримав вищевказану ухвалу суду 10.02.2018 року, однак, станом на 15.03.2018 року відзиву на позовну заяву суду не подав. Звернувся із заявою проти спрощеного позовного провадження, однак неподав обгрунтованих заперечень щодо такого розгляду, а відтак ухвалою суду дана заява предстанвика відповідача залишена без задоволення, а відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак звернувся з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги, проти заочного рішення не заперечує (а.с.151).

Відповідач, ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином і в передбаченому законом порядку, про що свідчать конверти із вмістом викликів, які повертаються без вручення адресату, через не запит.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання також не зявився, хоча належним чином був повідомлений у встановленому законом порядку, тричі подавав заяви про відкладення справи на інший день по різних причинах, які нічим не підтверджені (а.с.132, 144, 150), відзиву на позов подано не було.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Судом встановлено, що між сторонами: Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номера від 17.05.2011 року про отримання кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 10 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві (а.с.6, 7, 8-31). Заявою відповідач підтвердив факт про проінформованості щодо умов кредитування в ПАТ КБ ПриватБанк, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2016 року має заборгованість перед банком - 64 018.28 гривень, яка складається: 7 984 грн. заборгованості за кредитом, 49 459.60 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 3 050 грн. заборгованість за пеню та комісію, 500 грн. штраф (фіксована частина); 3 024.68 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5).

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 А за вказаним Кредитним договором, відповідачем по справі суду не представлено.

Відповідно до п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх зобов'язань за Договором.

Згідно п.2.1.1.5.5 договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Пунктом 2.1.1.12.1. договору сторонами погоджено, що зобов'язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов'язаннями.

Пунктом 1.1.7.11. договору передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений законом строк. Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України та ст. 1052 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором.

Вимоги позивача не були виконані відповідачем та погашення на підставі договору не відбулось.

Таким чином, загальна заборгованість по кредитному договору разом з заборгованістю по процентам за користування кредитом; заборгованістю за пенею та штрафами, станом на 31.10.2016 року складає 64 018,28 грн.

Врахувавши наведене, суд вважає доведеним той факт, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а тому необхідно стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.05.2011 року, а саме: 7984 гривні заборгованість за кредитом, 49 459 гривень 60 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом.

За правилами ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ст. 611 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.2, ч.3 ст. 549).

За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору передбачено застосування пені (комісії) як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань.

Отже, вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги про стягнення штрафів слід відмовити, оскільки одночасне застосування подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення суперечить вимогам закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин істотними обставинами в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України, можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть учать у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу - відсутність негативних наслідків для позивача.

Розмір нарахованої пені 3050 грн. за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором слід зменшити, та стягнути з відповідача пеню в розмірі 100 грн.

Визначаючи таку суму стягнення пені, суд вважає за необхідне взяти до уваги співмірність вимог із розміром заподіяних збитків, розміром отриманої суми кредиту та неможливістю сплати нарахованої Банком заборгованості, оскільки така сума пені є непомірним тягарем для відповідача. Суд вважає, що наведені вище обставини є істотними, тому є всі підстави для зменшення нарахованого розміру пені в розмірі 100 грн. з нарахованих відповідачу, ОСОБА_1.

Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст. 10 ЦПК України, щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір пені.

Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. (платіжне доручення № PROM8BKE4C від 08.11.2016 року, (а.с. 1).

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 525, 526, 551, 554, 610-612, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, керуючись Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258, 263-265, 274-279, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, 04.04.1967р.н., зареєстрованого в м. бурштин, вул. Калуська, 8/11, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 57 543 гривні 60 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.05.2011 року, з яких: - 7984 гривні заборгованість за кредитом, - 49459 гривень 60 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, - 100 грн. пеня.

В частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.05.2011 року заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 2 950 грн., а таж штрафи - 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 3024,68 грн (процентна складова) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1 378 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя:ОСОБА_4