Справа № 128/2085/18
РІШЕННЯ

Іменем України

21.11.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі й на 1/2 частку житлового будинку літ. «Б» з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 За відомостями погосподарської книги Стрижавської сільської Ради народних депутатів вказаний будинок належить колгоспному двору, головою якого станом на 15 квітня 1991 року був спадкодавець, а членом двору була його дружина ОСОБА_3. Спадщину після смерті батька фактично прийняла його дружина ОСОБА_3 Однак, за життя не оформила свої спадкові права після смерті чоловіка. Крім того, згідно свідоцтва № 279 про право особистої власності на домоволодіння, виданого 11 квітня 1991 року Стрижавською селищною радою народних депутатів, 1/2 домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. «Б» з погосподарськими будівлями і розташоване в АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3, як голові колгоспного двору.

Також позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла її мати ОСОБА_3 в смт. Стрижавка, Вінницького району Вінницької області.

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на домоволодіння по АДРЕСА_1, 1/2 частка якого належала ОСОБА_3, як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на майно двору станом на 15 квітня 1991 року згідно погосподарської книги Стрижавської селищної ради народних депутатів та Свідоцтва № 279 про право особистої власності на домоволодіння від 11 квітня 1991 року, а іншу 1/2 частку будинковолодіння ОСОБА_3 успадкувала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року свого чоловіка ОСОБА_2, але за життя не оформила своїх спадкових прав.

14 липня 1994 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповідала все майно, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, своїй доньці ОСОБА_1.

Позивач зазначає, що таким чином вона є спадкоємицею за заповітом після смерті матері.

Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок вона не має можливості у зв'язку з приналежністю даного будинку до суспільної групи домогосподарств - «колгоспний двір».

За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями.

В судове засідання учасники судового провадження не з'явились, однак, попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_4 в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а представник відповідача - селищний голова Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_5 в поданій заяві зазначив, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_2, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27.05.1991 року (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, в тому числі на 1/2 частку будинковолодіння, яке складалося з житлового будинку літ. «Б» з погосподарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_1, що належало ОСОБА_2, як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на майно двору станом на 15 квітня 1991 року згідно ксерокопії погосподарської книги Стрижавської сільської Ради народних депутатів - особистий рахунок № НОМЕР_3 (а.с. 12-13).

Згідно записів в погосподарській книзі Стрижавської сільської Ради народних депутатів за особистим рахунком № НОМЕР_3, вказане будинковолодіння належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_2, а членом двору є його дружина ОСОБА_3 (а.с. 12-13).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 була дружина померлого ОСОБА_3 та його дочка ОСОБА_1, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 17) та ксерокопією свідоцтва про народження позивача ОСОБА_3 (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 (а.с. 26).

Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла його дружина ОСОБА_3, так як постійно проживала в спадковому будинку АДРЕСА_1 вступила у володіння спадковим майном, а саме: займалася поточним обслуговуванням та ремонтом будинку, веденням домогосподарства, обробленням земельної ділянки, що підтверджується ксерокопією довідки № 1316, виданої виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 26.07.2018 року (а.с. 20); ксерокопією домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 27-29).

Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2 не приймала, а спадкоємці за заповітом - відсутні, що підтверджується листом Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 2048/01-16 від 05.10.2018 року, відповідно до якого за відомостями Спадкового реєстру спадкоємці померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2 до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилась.

З даного листа також вбачається, що ОСОБА_3 не оформила свої спадкові права після смерті свого чоловіка ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в нотаріальному порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року в смт. Стрижавка, Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_3, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 20.08.2010 року (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, в тому числі на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, 1/2 частка якого належала ОСОБА_3, як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на майно двору станом на 15 квітня 1991 року згідно записів погосподарської книги Стрижавської сільської Ради народних депутатів та Свідоцтва № 279 про право особистої власності на домоволодіння від 11 квітня 1991 року, що підтверджується ксерокопіями вказаних документів (а.с. 9, 12-13), а іншу 1/2 частку будинковолодіння ОСОБА_3 успадкувала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року свого чоловіка ОСОБА_2, але за життя не оформила своїх спадкових прав.

14 липня 1994 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все майно, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, - своїй доньці ОСОБА_1. Даний заповіт був посвідчений 14 липня 1994 року ОСОБА_6, секретарем виконавчого комітету Стрижавської селищної Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 58, що підтверджується ксерокопією вказаного заповіту (а.с. 10).

Таким чином, позивач по справі ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_3 Інші спадкоємці першої черги за законом та особи, що мають право на обов'язкову частку у спадщині - відсутні.

Спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року матері ОСОБА_3 позивач прийняла, так як у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи № 83/2011, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3.

Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивач не має можливості, оскільки на момент видачі свідоцтва № 279 на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Стрижавської селищної Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області 11 квітня 1991 року, діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року. Встановити з вищезазначеного документа, яка частка зазначеного спадкового будинку належала ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року та ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, не можливо, що підтверджується постановою Вінницької районної державної нотаріальної контори від 11 липня 2018 року за №1440/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 19).

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки судом є встановленим, що позивач не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане нерухоме майно, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», ст.ст. 524, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом від 14 липня 1994 року, посвідченим ОСОБА_6, секретарем виконавчого комітету Стрижавської селищної ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області та зареєстрованим в реєстрі за № 58, після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 що раніше належав ОСОБА_3, яка фактично прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2, але за життя не оформила своїх спадкових прав.

Судові витрати по справі - залишити за позивачем ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.А.Ганкіна