Справа № 465/4194/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/783/5654/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького на рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконною бездіяльності щодо не розгляду заяви про переведення на основне місце роботи, поновлення на роботі та зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, ОСОБА_3, в якому з наступни ми уточненнями та доповненнями позовних вимог просив визнати незаконним і скасувати наказ ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького № 196 від 14.05.2014 року про звільнення ОСОБА_2 сумісника з 30.06.2014 року з посади професора кафедри ортопедичної стоматології відповідно до п. 2 ч. 1 ст.36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору), поновити на посаді професора кафедри ортопедичної стоматології з 01.07.2014 року на 0,25 ставки професора кафедри ортопедичної стоматології, визнати незаконною бездіяльність Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького щодо не розгляду та не прийняття рішення по його заяві від 21.05.2014 року про переведення його з посади професора кафедри ортопедичної стоматології за сумісництвом на основне місце роботи, зобов'язати відповідача розглянути його заяву про переведення з посади професора кафедри ортопедичної стоматології Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького за сумісництвом на основне місце роботи. В обрунтування позову посилався на те, що без його згоди видано укладено стироковий договір на умовах, що відмінні від умов, визначених ним в заяві про прийняття на роботу за сумісництвом. Також зазначав, що відповідачем не розглянуто його заяву від 21.05.2014 року про переведення.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Скасовано наказ ректора Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького № 196 від 14.05.2014 року про звільнення ОСОБА_2, сумісника, від займаної посади кафедри ортопедичної стоматології з 30.06.2014 року відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору). Поновлено ОСОБА_2 на посаді професора кафедри ортопедичної стоматології на 0,25 ставки з 30.06.2014 року. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Визнано незаконною бездіяльність Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького щодо не розгляду та не прийняття рішення по заяві ОСОБА_2 від 21.05.2014 року. Зобов'язано ректора Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького розглянути заяву ОСОБА_2 від 21.05.2014 року про переведення його з 0,25 ставки посади професора кафедри ортопедичної стоматології Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького на основне місце роботи на 1,0 ставки з врахуванням ухвали суду від 14 липня 2014 року про забезпечення позову.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова 11.10.2017 року стягнуто з Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького на користь держави 1280 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького. В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим і ухваленим з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що 08.08.2013 року ОСОБА_2 звернувся до ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького із заявою, в якій просив призначити його на посаду професора кафедри ортопедичної стоматології на 0,5 ставки на умовах сумісництва. Зазначає, що трудовий договір є домовленістю сторін, а тому, з урахуванням наявних можливостей у Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького в аспекті можливого прийняття ОСОБА_2 на роботу, на його заяві від 08.08.2013 року ректором було накладено резолюцію про його прийняття на 0,25 ставки за сумісництвом на 2013 - 2014 навчальний рік з 01.09.2013 року. Крім того, посилається на те, що 29.08.2013 року на засіданні кафедри ортопедичної стоматології Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, на якому був присутній ОСОБА_2, як працівник вказаної кафедри, ухвалено одноголосно рішення про розподіл ставок працівників кафедри на 2013 - 2014 навчальний рік, згідно з яким ОСОБА_2 було розподілено 0,25 ставки професора вказаної кафедри за сумісництвом. Стверджує, що ОСОБА_2 поставив власноручний підпис у додатку до витягу з протоколу вказаного засідання кафедри, в якому відображено розподіл ставок працівників, а, відтак, йому було відомо про посаду, розмір ставки, яка буде у нього у 2013 - 2014 навчальному році і тим самим він висловив свою згоду працювати саме на таких умовах. Зазначає, що адміністрацією Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького дотримано вимог законодавства України про працю, зокрема положень ст. 23 КЗпП України, та положень Наказу Міністерства освіти і науки України «Про затвердження положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих начальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації» від 24.12.2002 р. № 744. Вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що строковий трудовий договір, укладений у випадках, не визначених законодавчими актами, навіть за наявності згоди працівника, вважається безстроковим трудовим договором, є необґрунтованим і не відповідає природі спірних правовідносин, які виникли між позивачем і відповідачем у справі з приводу укладення із ОСОБА_2 строкового трудового договору на умовах сумісництва. Також зазначає, що з резолюції ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, яка відображає досягнуту кінцеву домовленість сторін трудового договору, чітко випливає строковий характер трудового договору, про що свідчить те, що договір укладено на один 2013-2014 навчальний рік. Зазначає, що ОСОБА_2 безпосередньо виконуючи свою трудову функцію, знав про умови свого трудового договору і не вживав заходів щодо захисту своїх трудових прав, якщо б він вважав, що такі права були порушені. Стверджує, що ОСОБА_2 було законно звільнено з роботи на підставі п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, яка передбачає безумовну підставу для припинення трудового договору, а саме після закінчення строку трудового договору, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Вважає, що припинення трудового договору за п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України не потребує ні згоди працівника на таке припинення, ні його заяви і оформляється відповідним наказом роботодавця. Також стверджує, що є безпідставним висновок суду першої інстанції в частині визнання незаконною бездіяльності Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького щодо нерозгляду заяви ОСОБА_2 від 21.05.2014 року про його переведення. Зазначає, що Львівським національним університетом імені Данила Галицького вказана заява розглянута та листи-відповіді надсилались на адресу ОСОБА_2, проте він двічі не отримував вказані листи, а поштове відправлення поверталось, про що свідчить довідка відділення поштового зв'язку, в якій причиною повернення зазначено закінчення терміну зберігання. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В попередньому судовому засіданні представник Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького - Сенюта І.Я. апеляційну скаргу підтримала та надала пояснення, аналогічні доводам скарги. В попередньому судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги заперечила, та пояснила, що ваважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що строковий трудовий договір, укладений у випадках не визначених законодавчими актами, навіть за наявності згоди працівника, вважається безстроковим трудовим договором. Зазначила, що ректор Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького своїм наказом № 106к від 08.06.2012 року безпідставно звільнив ОСОБА_2 з посади декана стоматологічного факультету, хоча ОСОБА_2 заяви про звільнення з вказаної посади не подавав. Ствердила, що ОСОБА_2 просив призначити його на посаду на 0,5 ставки і не виявляв у своїй заяві бажання працювати на умовах строкового трудового договору. Покликалась на те, що в жодному документі, крім оскаржуваного наказу № 196 від 14.05.2014 року, немає згадки про строковий трудовий договір ОСОБА_2, а визначення розміру ставок на 2013 - 2014 навчальний рік не означає прийняття ОСОБА_2 на роботу саме на один рік, як і не підтверджує того, що ОСОБА_2 погодився на строковий трудовий договір, а саме на його дію з 02.09.2013 року до 30.06.2014 року. Також вказала, що Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького, оформляючи лист-відповідь від 26.05.2014 р. за № 01-14/890, ввів ОСОБА_2 в оману, приховавши факт видачі цього наказу і вказавши в листі-відповіді відомості, які не могли відбутись у зв'язку із звільненням останнього з роботи

Оскільки судове засідання не з»явились учасники справи, колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України слід проводити без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст.1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При розгляді справи в суді першої інстанції суд керувався приписами ЦПК України в редакції 2004 року, на відповідність яким перевіряється судом апеляційної інстанції оскаржувана ухвала.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті на роботу ОСОБА_2 у своїй заяві про прийняття на роботу не зазначив, що погоджується на укладення строкового трудового договору, надалі строковий трудовий договір з ним не укладався, а відтак, звільнення ОСОБА_2 з роботи на підставі п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України є незаконним. Такий висновок суд перший інстанції обґрунтовував тим, що при укладенні трудового договору на визначений строк, цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події. Строковий трудовий договір, укладений у випадках, не визначених законодавчими актами, навіть за наявності згоди працівника, вважається безстроковим трудовим договором.

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи із таких підстав.

Судом встановлено, що 08.08.2013 року ОСОБА_2 звернувся із заявою на ім'я ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького і просив призначити його на посаду професора кафедри ортопедичної стоматології на 0,5 ставки за сумісництвом. На цій заяві ректором накладено резолюцію про видання наказу на 0,25 ставки за сумісництвом на 2013 - 2014 навчальний рік з 01.09.2013 року. (т.1, а.с.61)

30.08.2013 року ректором Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького видано наказ № 185 кп про прийняття ОСОБА_2 на посаду професора кафедри ортопедичної стоматології на 0,25 ставки за сумісництвом за строковим трудовим договором з 02.09.2013 року до 30.06.2014 року. (т.1, а.с.59)

30.08.2013 року складено Акт про відмову професора кафедри ортопедичної стоматології Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького ОСОБА_2 від підпису про ознайомлення з наказом № 185-кп від 30.08.2013 року про його прийняття на посаду професора кафедри за сумісництвом. (т.1, а.с.62)

Згідно з Наказом Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького від 02.09.2013 року № 156к «Щодо науково-педагогічного складу», який видано на підставі рішень колективів кафедр, за згодою працівників, встановлено розміри ставок, в тому числі і ОСОБА_2: «3. ОСОБА_2 професор, сумісник, 0,25 ставки з позабюджету». (т.1, а.с.235-238)

У додатку до витягу з протоколу № 1 засідання кафедри ортопедичної стоматології Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького від 29.08.2013 року в таблиці наведено розподіл ставок з підписом ОСОБА_2 (т.1, а.с.239)

На підставі наказу ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького за №196 кз від 14.05.2014 року ОСОБА_2 звільнено з посади професора кафедри ортопедичної стоматології з 30.06.2014 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку трудового договору. (т.1, а.с.6)

14.05.2014 року складено Акт про відмову професора кафедри ортопедичної стоматології Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького ОСОБА_2 від підпису про ознайомлення з наказом № 196-кз від 14.05.2014 року про його звільнення з посади за сумісництвом у зв'язку із закінчення строку трудового договору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Згідно з ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» (у редакції станом на 01.01.2013 року), педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Відповідно до п.10 наказу Міністерства освіти і науки України від 24.12.2002 року № 744 «Про затвердження Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації» при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

Згідно з п. 1.5. Положення про кафедру Львівського державного медичного університету імені Данила Галицького від 04.09.2000 року всі посади науково-педагогічних працівників кафедри заміщуються за строковою трудовою угодою (контрактом). Вакантні посади науково-педагогічних працівників заміщуються за результатами конкурсу. (т.1, а.с.192-214)

А відтак, оскільки зібраними по справі доказами стверджується факт укладення строкового договору з позивачем по справі відповідно до КЗпП України, Закону України «Про освіту», «Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації», затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24.12.2002 року № 744, Положення про кафедру Львівського державного медичного університету імені Данила Галицького, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для висновку про порушення прав останнього у зв»язку з звільненням за закінченням строку договору.

При цьому колегія суддів вважає, що сам лише факт подання заяви про прийняття на роботу за сумісництвом, в якій не зазначено згоду на укладення строкового договору, та відмова від ознайомлення з наказом не може бути доказом про укладення безстрокового договору, так як трудовий договір оформлено наказом на визначений строк з встановленням ставки - 0,25, яка менша за вказану в заяві - 0,50, і ОСОБА_7 приступив до виконання трудових обов»язків на умовах про оплату праці, та на строк, які визначені роботодавцем в наказі.

Фактична згода з умовами трудового договору - встановлення меншої ставки - 0,25 та укладення договору на визначений строк, підтверджується також і тим, що ОСОБА_2 підписав розподіл ставок та не оскаржував наказ № 185-кп від 30.08.2013 року.

Колегія суддів також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про порушення прав позивача тим, що наказ Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького № 196 кз від 14.05.2014 року видано за 1,5 місяці до дати, вказаної в наказі про звільнення, як дату звільнення, оскільки працівник, що уклав строковий трудовий договір, після закінчення обумовленого строку, підлягає звільненню, і трудове законодавство не обмежує роботодавця у визначенні дати видання наказу про звільнення до дати закінчення строку трудового договору.

Крім того, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького допустив бездіяльність щодо не розгляду та не прийняття рішення по заяві ОСОБА_8 від 21.05.2014 року про його переведення з посади професора кафедри ортопедичної стоматології на основне місце роботи (т.1, а.с.93).

Так, з матеріалів справи вбачається, що листами № 01-14/890 від 26.05.2014 року та № 01-14/1827 від 04.09.2014 року ОСОБА_7 направлялись відповіді про результати розгляду цієї заяви його було повідомлено (т.1, а.с.94,95).

При цьому колегією суддів враховується і те, що в такій заяві ОСОБА_7 ставить питання про переведення його на основне місце роботи, тобто вимогою про прийняття рішення фактично ставиться вимога про укладення трудового договору, з чого слідує, що поклавши обов»язок на відповідача розглянути заяву і прийняти рішення суд помилково вирішив у невстановленому законом порядку трудовий спір.

Крім того, колегія суддів вважає, що слід взяти також до уваги правовий висновок, висловлений Верховним Судом України в постанові від 13 вересня 2017 року у справі №6-254цс17, згідно з яким норми трудового законодавства та спеціальні норми, що регулюють трудові правовідносини у вищих навчальних закладах, передбачають, зокрема, обіймання посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) виключно шляхом проходження працівником конкурсного відбору, однак позивач по справі конкурс на посаду декана стоматологічного факультету та посаду завідувача кафедри ортопедичної стоматології не проходив.

За таких обставин, оскільки висновки суду не відповідають встановленим обставинам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу, а тому відсутність апеляційної скарги на додаткове рішення не є тією обставиною, що вимагає вирішення питання про скасування додаткового рішення у зв»язку з скасуванням рішення суду.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.3 та п.4 ч.1 ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького задовольнити.

Рішення рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконною бездіяльності щодо не розгляду заяви про переведення на основне місце роботи, поновлення на роботі та зобов'язання до вчинення дій.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.