АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/888/17
Провадження № 22-ц/792/36/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2017 року,

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

ОСОБА_4 зазначив, що 1 грудня 2015 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Кузовкова, в м. Славуті, Хмельницької області, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та вчинив наїзд на нього на пішохідному переході. 11 грудня 2015 року слідчий органу внутрішніх справ вніс відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000786, однак до цього часу досудове розслідування не завершене. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження та лікувався, зазнав фізичного болю та душевних страждань. Він поніс витрати на лікування та правову допомогу на загальну суму 23 943 грн 86 коп., із яких 6 590 грн відповідач відшкодував йому добровільно.

За таких обставин ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_5 17 353 грн 86 коп. майнової шкоди та 200 000 грн моральної шкоди, а всього - 217 353 грн 86 коп.

Суд залучив Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПАТ «СК «Провідна») до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 8 703 грн 61 коп. майнової шкоди та 25 000 грн моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 7 680 грн витрат з оплати правової допомоги адвоката.

Суд керувався тим, що ОСОБА_5 вчинив наїзд на ОСОБА_4, внаслідок чого той отримав тілесні ушкодження та поніс витрати на лікування в сумі 15 293 грн 61 коп., із яких 6 590 грн ОСОБА_5 відшкодував позивачеві добровільно. ОСОБА_4 зазнав фізичних і душевних страждань, у зв'язку з чим йому завдана моральна шкода, крім того, ОСОБА_5 має відшкодувати позивачеві витрати на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначив, що факт вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди не доведений, а суд не дав належної оцінки дослідженим доказам і безпідставно поклав на нього зобов'язання з відшкодування шкоди та витрат на правову допомогу адвоката.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Учасники судового процесу, яких у встановленому порядку оповіщено про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися. Від позивача ОСОБА_4 до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Згідно зі ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляється відповідна ухвала.

За змістом ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку в разі неявки у судове засідання учасника справи за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Апеляційне провадження у справі було відкрито 12 вересня 2017 року. Враховуючи, що провадження у справі зупинялося у зв'язку з проведенням судової експертизи, строк розгляду апеляційної скарги сплив, а сторони не зверталися до апеляційного суду з клопотанням про продовження цього строку.

Представник відповідача ОСОБА_5, адвокат ОСОБА_6, не звертався до апеляційного суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з його хворобою та не повідомив суд про причини своєї неявки в судове засідання.

Відкладення розгляду справи призведе до порушення строку розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 та обмеження процесуальних прав останнього. У зв'язку з цим апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу в даному судовому засіданні та відхилити клопотання відповідача ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував закон, який підлягав застосуванню та не дотримався приписів ст.ст. 10, 60, 88, 212 ЦПК України (в редакції закону на час розгляду справи).

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права рішення суду в частині відшкодування майнової шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині вимог, а в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу - зміні.

Встановлено, що ОСОБА_5 є власником автомобіля НОМЕР_1.

1 грудня 2015 року близько 17 години 40 хвилин ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Кузовкова, в м. Славуті, Хмельницької області, вчинив наїзд на ОСОБА_4, який переходив проїзну частину.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. У зв'язку з цим, ОСОБА_4 лікувався, зазнав фізичного болю та душевних страждань.

Він поніс витрати на придбання лікарських засобів у розмірі 6 143 грн 40 коп.

ОСОБА_5 добровільно передав позивачеві грошові кошти на лікування у розмірі 6 590 грн.

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються наявними у справі письмовими доказами та висновком комісійної судово-медичної експертизи від 18 січня 2018 року № 103.

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Із положень ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом норм ст.ст. 1166, 1167 ЦК України юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв'язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов'язок доведення факту заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У свою чергу, останній має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов'язану з використанням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Докази у справі достовірно вказують на те, що 1 грудня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_4 зазнав ушкодження здоров'я. Шкоди ОСОБА_4 завдано джерелом підвищеної небезпеки, тому ОСОБА_5 як володілець транспортного засобу, діяльністю якого спричинені збитки, має відшкодувати їх позивачеві.

В суді ОСОБА_5 фактично визнав факт наїзду на ОСОБА_4, внаслідок чого його автомобіль НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження. Ці пошкодження (тріщина передньої лівої фари та вм'ятина капота з лівої сторони) є характерними для наїзду на перешкоду та відповідають обставинам інциденту на які вказує позивач.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи від 18 січня 2018 року № 103 (а.с. 221-228) враховуючи обставини справи та характер пошкоджень на автомобілі, наявність, характер та локалізацію тілесних ушкоджень ОСОБА_4, вказані тілесні ушкодження могли утворитися 1 грудня 2015 року при дорожньо-транспортній пригоді, а саме при наїзді легкового автомобіля на пішохода. При цьому експертами описано механізм виникнення тілесних ушкоджень, які були виявлені у ОСОБА_4

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_5, внаслідок чого відповідач зобов'язаний відшкодувати ОСОБА_4 завдані збитки.

Посилання ОСОБА_5 на те, що факт вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди не доведений, суперечать фактичним обставинам справи.

Постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року закрито провадження у справі про вчинення ОСОБА_5 правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 53). Закриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що протокол про адміністративне правопорушення складено працівниками поліції з порушенням вимог закону та відсутні докази заподіяння ОСОБА_5 шкоди майну. При цьому суд не робив висновків щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди та відсутності вини відповідача у цій пригоді.

Отже вказане судове рішення не є перешкодою для покладення на ОСОБА_5 цивільно-правової відповідальності за завдані ним збитки.

Висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними, доводи апеляційної скарги не спростовують їх.

Разом із тим, визначаючи розмір збитків, які мають бути відшкодовані позивачеві, суд припустився помилки.

За змістом ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому витрати на придбання ліків.

Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 103 від 18 січня 2018 року (а.с. 221-228), проведеної в апеляційному суді, встановлено перелік медичних препаратів і лікарських засобів, які використані для лікування позивача від травм, одержаних ним під час дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно довідки аптеки (а.с. 234) вартість цих лікарських засобів склала 6 143 грн 40 коп.

У свою чергу, суд першої інстанції на підставі наданих ОСОБА_4 товарних чеків, квитанцій і накладних дійшов сумнівного висновку, що позивач витратив на лікування 15 293 грн 61 коп. Частина цих витрат не знаходиться у прямому причинному зв'язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди та не може бути покладена на ОСОБА_5

Відповідач добровільно відшкодував ОСОБА_4 витрати на лікування в розмірі 6 590 грн, внаслідок чого позов останнього про відшкодування майнової шкоди не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер правопорушення останнього, глибину фізичних і душевних страждань ОСОБА_4

Позивач зазнав легких тілесних ушкоджень, нетривалий час лікувався та відчував фізичний біль, змінився спосіб життя потерпілого та погіршилися його здібності для самореалізації.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, відшкодування моральної шкоди слід визначити у розмірі 10 000 грн.

Як передбачено ч. 1 ст. 88 ЦПК України (в редакції закону на час розгляду справи) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 поніс витрати на правову допомогу у розмірі 7 680 грн. Суд першої інстанції правильно визначив їх розмір, однак, задовольняючи позов ОСОБА_4 частково, суд не дотримався принципу пропорційності розподілу судових витрат відповідно до задоволених вимог.

Позов ОСОБА_4 містить 2 вимоги, зокрема, вимоги майнового характеру (відшкодування майнової шкоди) та немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди). З урахуванням висновків апеляційного суду, цей позов задоволено лише на 5% (10000х100:200000) в частині однієї з вимог - відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, ОСОБА_5 має відшкодувати позивачеві витрати на правову допомогу у розмірі 192 грн (7680:2х5%).

У названій частині рішення суду підлягає зміні.

Під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_5 поніс 3 593 грн 40 коп. витрат на проведення комісійної судово-медичної експертизи. Враховуючи розмір задоволених вимог ОСОБА_4, з останнього на користь відповідача слід присудити ці витрати у розмірі 3 503 грн 56 коп. (3593,40-(3593,40:2х5%)).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2017 року в частині задоволення позову про відшкодування майнової шкоди скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення, а в частині розміру моральної шкоди та витрат на правову допомогу - змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання - 30000, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на корить ОСОБА_4 (місце проживання - 30000, АДРЕСА_2; паспорт НОМЕР_3) 10 000 грн моральної шкоди та 192 грн витрат на правову допомогу, а всього 10 192 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання - 30000, АДРЕСА_2; паспорт НОМЕР_3) на користь ОСОБА_5 (місце проживання - 30000, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) 3 503 грн 56 коп. витрат на проведення судової експертизи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 березня 2018 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ Л.М. Грох

/підпис/ Т.В. Спірідонова

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Зеленська В.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 32