ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року

м. Харків

Справа № 640/10457/14-ц

Провадження № 22-ц/818/1109/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник ОСОБА_2,

відповідачі:

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

представник - ОСОБА_5,

треті особи:

Харківська міська рада

Головне Управління Держземагенства у Харківській області,

Управління Держземагенства у м. Харкова,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу № 640/10457/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: Харківська міська рада, Головне Управління Держземагенства у Харківській області, Управління Держземагенства у м. Харкові про захист порушеного права власника, усунення перешкод володіння та користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2018 року, ухвалене суддею Нев'ядомським Д.В., -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: Харківська міська рада, Головне Управління Держземагенства у Харківській області, Управління Держземагенства у м. Харкові про захист порушеного права власника, усунення перешкод володіння та користування земельною ділянкою.

В обгрунтування позову зазначає, що їй на підставі державного акту №1048 серії ХР 25-00-35145 від 18 грудня 1995 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1 га на території Циркунівської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1. З 1995 року по 2013 рік вона регулярно сплачувала податок за користування землею, купувала будівельні матеріали (фундаментні блоки, плити перекриття та інше). На земельній ділянці встановлений пятитонний контейнер. Земельна ділянка огороджена єврозабором, встановлені ворота з калиткою. Восени 2013 року вказана земельна ділянка була включена до меж міста Харкова та перейшла під юрисдикцію Харківської міської ради. Земельній ділянці була присвоєна нова адреса: АДРЕСА_2 Земельна ділянка знаходиться у Київському районі м. Харкова. З метою зміни адреси земельної ділянки в документах, 03 квітня 2014 року усі необхідні документи нею були подані до Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради. Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури Харківської міської ради від 30 квітня 2014 року після підготовки та узгодження згідно регламенту питання щодо зміни адреси земельної ділянки проект рішення буде винесено на розгляд сесії Харківської міської ради. З кінця 2013 року та у 2014 році на території земельної ділянки стали з'являтися якісь люди, як вона дізналася пізніше це були відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачки ОСОБА_4 На початку червня 2014 року до неї звернувся ОСОБА_3, який продемонстрував їй Свідоцтво про право власності на земельну ділянку та заявив, що її земельна ділянка відтепер належить йому та іншій людині - ОСОБА_4, збив замок на воротах та проник на територію земельної ділянку, погрожував знести забор.

Просить: захистити її право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 заборонивши відповідачам та будь-яким іншим особам порушувати межі належної їй земельної ділянки, руйнувати огорожу земельної ділянки та будівельні матеріали, які на ній знаходяться, проводити земельно-упорядні та будівельні роботи на належній їй земельній ділянці, та будь-яким іншим способом порушувати її права щодо безперешкодного володіння, розпорядження та користування земельною ділянкою.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти позову заперечували.

Представник Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення.

Представник Головного Управління Держземагенства у Харківській області в судове засідання не з»явився, просив розглянути справи за його відсутності.

Представник Держземагенства у м. Харкові в судове засідання не з'явився.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_3, ОСОБА_4 порушувати права власності ОСОБА_1 на безперешкодне володіння, розпорядження та користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 що належить їй на праві власності, в тому числі руйнувати огорожу земельної ділянки та розташовані на ній будівельні матеріали, проводити на ній земельно-упорядні та будівельні роботи.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 244грн., з кожного по 122грн.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 володіє та користується земельною ділянкою, яка належить їй на праві власності, а тому вимоги в частині заборони ОСОБА_3, ОСОБА_4 порушувати її права власності на безперешкодне володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині заборони будь-яким іншим особам порушувати межі належної їй земельної ділянки, то вони задоволенню не підлягають, оскільки зазначені некоректно і доказів щодо здійснення таких дій позивачем не надано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду змінити: змінити мотивувальну частину судового рішення, виключивши з неї посилання суду на те, що пояснення експерта, які він надав в судовому засіданні, суперечать як висновку земельно-технічної експертизи, так і доказам, які містяться в матеріалах справи; доповнити мотивувальну частину рішення зазначенням встановленого судом факту, що позивачем не доведено, що встановлена нею огорожа знаходиться саме на встановлених в натурі межах належної їй земельної ділянки; доповнити резолютивну частину судового рішення після слів «що належить їй на праві власності» словами «в її встановлених в натурі (на місцевості) межах».

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд зазначив, що пояснення експерта, які він надав в судовому засіданні, суперечать висновку експертизи та матеріалам справи, але в чому саме вони суперечать не зазначено; встановлення факту того, що позивачем не доведено, що встановлена нею огорожа знаходиться саме на встановлених в натурі (на місцевості) межах належної їй земельної ділянки суд також в рішенні не зазначив.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.3 ЦПК України).

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст.ст.125, 126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує права власності земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Згідно з ч.2 ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства. (ст. 91 ЗК України)

Згідно статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Дане положення відповідає Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», де вказано, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Виконавчого комітету Циркунівської сільської Ради народних депутатів Харківського району Харківської області від 14 грудня 1995 року №1032 ОСОБА_1 надано в приватну власність земельну ділянку площею 0,1га для будівництва та обслуговування житлового будинку в районі новобудови селища Вишневе по вул. Вишневий спуск, №4 з видачею Державного акту на право приватної власності на землю.

На підставі цього рішення 18 грудня 1995 року Циркунівською сільською Радою народних депутатів видано ОСОБА_1 державний акт №1048 серії ХР 25-00-35145 на право приватної власності на землю.

06 вересня 2012 року Верховною Радою України прийнято постанову «Про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області» №5215-УІ, на підставі якої 24 жовтня 2012 року Харківською міською радою прийнято рішення «Про впорядкування найменувань», згідно якого земельній ділянці була присвоєна нова адреса: АДРЕСА_2

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 квітня 2014 року на праві власності належить земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 квітня 2014 року належить земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_2.

Судом першої інстанції у справі призначалася земельно-технічна експертиза, згідно висновку якої площа земельної ділянки ОСОБА_1 за фактичним розташуванням огорожі по АДРЕСА_1, складає 0,0913га.; після накладання земельних ділянок фактична площа земельної ділянки ОСОБА_3 складає 0,0962га., ОСОБА_4 - 0,0461га.; межі земельних ділянок, які встановлені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтв про право власності нa нерухоме майно від 07 квітня 2014 року, актів встановлення земельних меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) від 30 жовтня 2013 року накладаються з межами земельної ділянки за фактичним розташуванням огорожі ОСОБА_1

Згідно додатково наданих відповідей експертів: розмір та дійсні, встановлені під час виділення в натурі (на місцевості) з координатами поворотних точок, зовнішні межі земельної ділянки, яка належать ОСОБА_1 відповідно державного акту на підставі матеріалів цивільної справи і наданих сторонами документів визначити на місцевості неможливо; за відсутності матеріалів щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості (каталогів координат, прив'язок до твердих контурів на місцевості та т.н.) з технічної точки зору неможливо стверджувати, що фактично огороджена земельна ділянка ОСОБА_1 це є саме та земельна ділянка, яка вказана в державному акті; відсутні технічні підстави визнавати про співпадіння меж земельної ділянок, які встановлені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з межами земельної ділянки ОСОБА_1 згідно її державного акту; за відсутності матеріалів щодо встановлення меж надати відповідь, що розташування земельної ділянки, яку на теперішній час займає ОСОБА_1 на підставі державного акту на тому ж місці де була виділена первісно на підставі рішення Циркунівської сільської ради народних депутатів №102 від 14 грудня 1995 року не надається можливим.

Судом першої інстанції зазначено, що пояснення експерта, які він надав в судовому засіданні, суперечать як висновку земельно-технічної експертизи, так і доказам, які містяться в матеріалах справи: державному акту на право власності на землю, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №1048, довідкам Циркунівської селищної ради, довідки Держземагенства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить виключити такий висновок суду.

Між тим, згідно положень ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» визначено, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Такий висновок суду узгоджується з іншими наявними у справі доказами.

Безпідставне посилання ОСОБА_3 і стосовно необхідності зазначення в рішенні суду: «встановленого судом факту, що позивачем не доведено, що встановлена нею огорожа знаходиться саме на встановлених в натурі (на місцевості) межах належної їй земельної ділянки» та доповнення резолютивної частини судового рішення після слів «що належить їй на праві власності» словами «в її встановлених в натурі (на місцевості) межах».

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначала, що межі виділеної їй земельної ділянки у 1995 році були закріплені на місцевості, в цих межах встановлено огорожу, і у випадку відсутності певних документів у відділі держкомзему, то це не свідчить про невчинення такої дії.

Як свідчать матеріали справи раніше ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1, Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Циркунівської сільської ради Харківського району від 14 грудня 1995 року, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю від 18 грудня 1995 року №ХР25-00-35145, який видано ОСОБА_1, визнання права власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2016 року, залишеном ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 квітня 2016 року без змін, в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 вересня 2016 року вищевказані судові рішення - залишені без змін.

Рішенням суду встановлено і це підтверджується державним актом(том 1 а.с. 10), що в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку від 18 грудня 1995 року, виданого ОСОБА_1, вказано план зовнішніх меж земельної ділянки, опис меж земельної ділянки, міститься підпис та прізвище інженера-землевпорядника ОСОБА_7

Державний акт на земельну ділянку зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1048.

Що стосується відсутності координат поворотних точок земельної ділянки, яка надавалась ОСОБА_1, то станом на 1995 рік таких вимог як внесення координат поворотних точок меж до Державного земельного кадастру не існувало та були введені на підставі Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині заборони відповідачам порушувати права власності ОСОБА_1 на безперешкодне володіння, розпорядження та користування земельною ділянкою.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Сащенко І.С.