Справа № 466/2455/18 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/1776/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання наказу Комунального закладу Львівської обласної ради Львівського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф № 49-к від 17.01.2018 року «Про дисциплінарне стягнення» у вигляді оголошення догани за порушення трудової дисципліни неправомірним та його скасування, стягнення з Комунального закладу Львівської обласної ради Львівського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф моральної шкоди у розмірі 15000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що вона з 1985 року працює у службі екстреної медичної допомоги Львівщини - у Львівському обласному центрі екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, понад 10 років займає керівні посади, за більш, ніж 30-річну трудову діяльність, не мала жодного стягнення, а лише заохочення. Її, як досвідченого фахівця, залучено до викладацької роботи у Львівському медичному коледжі післядипломної освіти, який займається підготовкою та перепідготовкою фахівців середньої ланки для екстреної медичної допомоги. Викладацькою роботою займається на умовах погодинної оплати праці з навантаженням до 240 год. впродовж навчального року. Оскільки педагогічна діяльність не є сумісництвом, вважає, що зайняття педагогічною діяльністю погодження керівника за основним місцем роботи не потребує та може здійснюватися в основний робочий час. Про її викладацьку діяльність відомо працівникам КЗ ЛОР Львівського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, в тому числі, і генеральному директору та начальнику відділу кадрів, яка щороку підписує (підтверджує) заяву про прийом на роботу в коледж. 28 грудня 2017 року, згідно розкладу навчальних занять позивач читала лекцію в медичному коледжі на курсах фельдшерів екстреної медичної допомоги, в цей час за розпорядженням генерального директора Похмурського В. В. було складено акт про її відсутність на робочому місці впродовж 3 годин 40 хвилин, а 17 січня 2018 року наказом по установі №49-к «Про дисциплінарне стягнення» їй оголошено догану. Позивач вважає, що стягнення накладене безпідставно, оскільки відсутній факт вчинення дисциплінарного проступку. Накладення дисциплінарного стягнення принизило її авторитет, як працівника, який займає керівну посаду, призвело до погіршилися стосунків із співробітниками, чим позивачці завдано моральної шкоди, яку вона оцінила в 15000,00грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, скасовано наказ генерального директора Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" №49-к від 17 січня 2018 року про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани ОСОБА_3. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (), юридична адреса якого: м. Львів, вул. Миколайчука, 9 на користь ОСОБА_3, 28.07.1958 р. н. (ідентифікаційний номер - відсутній) 704 (сімсот чотири) гривні 40 (сорок) копійок сплаченого судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що дії позивача були неправомірними і такими, що порушують трудову дисципліну, оскільки позивачка працювала за сумісництвом у вищому навчальному закладі Львівської обласної ради «Львівський медичний коледж післядипломної освіти» без погодження із керівником основного місяця роботи КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Вважає, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги те, що надіслане керівнику відповідача резюме позивача, є доказом того, що відповідач погодив викладацьку діяльність позивача за рахунок робочого часу, оскільки резюме не містить прохання про суміщення за рахунок робочого часу. Таким чином, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що керівник лікувального закладу надав згоду позивачу займатись викладацькою діяльністю за рахунок робочого часу за основним місцем праці. Крім того зазначає, що суд першої інстанції дійшов до невірного висновку, що акт про оголошення наказу №49-к від 17.01.2018 р. не є належним доказом, оскільки у ньому відсутня дата його складення. Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої в частині скасування наказу генерального директора КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №49-к від 17.01.2018 р. про застосування щодо ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у виді догани та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача судовий збір за подання апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та визнаючи оскаржуваний наказ неправомірним, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад дисциплінарного проступку, а дії керівника такими, що обмежують конституційні права позивачки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Органами, правомочними застосовувати дисциплінарні стягнення, відповідно до ст. 147-1 КЗпП України є орган, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну відповідальність, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Строк для застосування дисциплінарного стягнення, визначений ст. 148 КЗпП України, яка передбачає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним наказом генерального директора КЗЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Похмурським В.В. від 17.01.2018 року №49-4 «Про дисциплінарне стягнення» завідувачу інформаційно - аналітичним відділом ОСОБА_3 за порушення трудової дисципліни (відсутність на робочому місці 3 години 40 хвилин) оголошено догану.

Як зазначено в оскаржуваному наказі, відсутність ОСОБА_3 підтверджується актом про відсутність на роботі, складеним 28.12.2017 року комісією КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», у якому зазначено про відсутність ОСОБА_3 з 9 год. 20 хв. до 13.00 години 28 грудня 2017 року.

Заперечуючи щодо тверджень відповідача про відсутність на роботі 28.12.2017 року з 9 год. 20 хв. до 13 год., позивачка посилалася на зайняття нею викладацькою діяльністю та підтвердження чого надала довідку Вищого навчального комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський медичний коледж післядипломної освіти» від 15.01.2018 року №01- 17/3, з якої дійсно вбачається, що ОСОБА_3 працює у згаданому навчальному закладі на посаді викладача - погодинника за профілем невідкладні стани з 18.09.2017 року і на день видачі довідки згідно з наказом №05-07/53 від 13.09.2017 року з педагогічним навантаженням до 240 годин, наказ в.о. директора коледжу від 13.09.2017 року про прийняття її викладачем - погодинником відділення післядипломної освіти за профілем невідкладні стани з 18.09.2017 року.

Довідкою Вищого навчального комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський медичний коледж післядипломної освіти» від 27.03.2018 року №01-14/54 підтверджується, що ОСОБА_3 дійсно 28 грудня 2017 року проводила заняття на базі ВНКЗ ЛОР «Львівський медичний коледж післядипломної освіти» для слухачів циклу спеціалізації «Фельдшери (медсестри) станцій та відділень швидкої невідкладеної медичної допомоги» (06.11. - 29.12.2017 року) згідно розкладу занять.

Пункт 11 постанови КМУ від 03.04.1993р. №245 та спільного наказу МОЗ України, Мін'юсту України та Міністерства фінансів України від 28.06.1993р.№43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 30.06.1993р.за №76 «Про затвердження положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» дозволяє за погодженням із власником зберігати заробітну плату за працівником-сумісником, який є висококваліфікованим спеціалістом при здійсненні педагогічної діяльності у робочий час до 4-х годин на тиждень. Тобто, цей пункт вказує на процедуру погодження викладацької діяльності у випадках збереження заробітної плати і при умові, що викладацька робота займає не більше 4-х годин на тиждень.

Разом з тим, форми погодження здійснення викладацької діяльності законодавчо не визначено.

Притягуючи ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та накладаючи на неї дисциплінарне стягнення у виді догани, генеральний директор КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» не врахував, що ОСОБА_3, займаючись викладацькою діяльністю, на час перевірки присутності її на роботі 28.12.2017 року, саме в цей день проводила заняття на базі ВНКЗ ЛОР «Львівський медичний коледж післядипломної освіти» для слухачів циклу спеціалізації «Фельдшери (медсестри) станцій та відділень швидкої невідкладеної медичної допомоги», а відтак її відсутність на робочому місці 28.12.2017 року з 9 год. 20 хв. до 13.00 год., не можна вважати дисциплінарним проступком.

Матеріалами справи дійсно підтверджується, що причиною відсутності ОСОБА_3 на робочому місці 28.12.2017 року, було зайняття викладацькою роботою, проведення нею занять на базі ВНКЗ ЛОР «Львівський медичний коледж післядипломної освіти» для слухачів циклу спеціалізації «Фельдшери (медсестри) станцій та відділень швидкої невідкладеної медичної допомоги», що не свідчить про порушення трудової дисципліни.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, беручи до уваги положення ч.3 ст. 149 КЗпП України, врахував дані, які характеризують ОСОБА_3, як висококваліфікованого спеціаліста, те, що протягом часу роботи у даній лікарській установі з 1985 року вона не допускала порушень дисципліни та не притягувалася до дисциплінарної відповідальності, а також застосування заохочень за сумлінну працю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно зазначив, що чинним законодавством не передбачено форми (усно чи письмово) погодження на здійснення працівником викладацької діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який ухвалюючи оскаржуване рішення, зважаючи на тривалість здійснення ОСОБА_3 педагогічної діяльності і відсутність в цей період спору щодо цього, не взяв до уваги пояснення генерального директора Похмурського В.В. про його необізнаність щодо здійснення ОСОБА_3 викладацької діяльності у ВНКЗ ЛОР «Львівський медичний коледж післядипломної освіти».

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідач не довів, що невиконання ОСОБА_3 посадових обов'язків, завдання у зв'язку з цим шкоди установі, що мав би врахувати директор Комунального підприємства Львівської обласної ради «Львівської станції швидкої медичної допомоги», притягуючи позивачку до дисциплінарної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.11.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.