П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області у складі :

головуючого - Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Здолбунівська районна державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року в справі № 562/3272/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Здолбунівська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімє'ю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, ухваленого під головуванням судді Шуляка А.С. об 12 год. 08 хв. в приміщенні Здолбунівського районного суду Рівненської області,

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/441/2018 Головуючий у 1 інстанції : Шуляк А.С. Доповідач : Григоренко М.П.

В С Т А Н О В И Л А :

07 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася в Здолбунівський районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Здолбунівської районної державної нотаріальної контори, в якому вказувала, що з 1989 року вона проживала з ОСОБА_7 однією сімє'ю та перебувала у фактичних шлюбних відносинах.

В липні 1998 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, але в силу певних обставин у вересні того ж року вони оформили формальне розлучення, хоча в подальшому продожували проживати разом однією сім'єю та перебувати у фактичних шлюбних відносинах до самої смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

За спільні кошти у 2006 році ними було придабно автомобіль марки «Ауді 100», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрували в органах МРЕВ на ім'я чоловіка ОСОБА_7, який використовувався в інтересах сім'ї, у зв'язку із чим просила встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право спільної сумісної власності на частину транспортного засобу марки «Ауді 100», д.н.з. НОМЕР_1, білого кольору, зареєстрованого у 2006 році на ім'я ОСОБА_7

В ході розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1, 20.11.2017 року було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій вона просила визнати за нею право першої черги спадкоємців на спадкування майна, що залишилося після смерті ОСОБА_7, а саме: 1/2 частки автомобіля марки «Ауді 100», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0721 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 та на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на автомобіль марки «Ауді 100», 1989 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за ОСОБА_7, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судовго збору в сумі 1280,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із оскаржуваним рішенням в частині задоволеня позовних вимог ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не проживали однією сім'єю та не перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Судом не взято до уваги рішення Рівненського міського суду від 14 лютого 2011 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про виселення з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2, без надання іншого житла, в ході розгляду якої позивач ОСОБА_1 стверджувала, що ОСОБА_7 проживав з 20.10.2004 року в належній їй квартирі, як наймач жилої кімнати за договором найму, а не як член сім'ї, що спростовує твердження позивача про її проживання однією сім'єю із його батьком та перебування із ним у фактичних шлюбних відносинах.

З наданих позивачкою доказів, зокрема Свідоцтва про право власності на житло (квартира АДРЕСА_2) від 04.01.2001 року вбачається, що ОСОБА_1 набула право власності на дане житло у 2001 році разом із членами своєї сім'ї, серед яких ОСОБА_7 не вказаний.

З юридично значимих дій позивачки та померлого ОСОБА_7, які вчинялися ними в період, як стверджує позивачка спільного проживання однією сім'єю, очевидним є факт чіткого розмежування між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 статусу майна, що набувалося у власність ОСОБА_1 та її сім'єю та майна, що набувалося померлим ОСОБА_7

В матеріалах справи відсутні докази щодо спільного набуття майна ОСОБА_7 та ОСОБА_1, немає жодних доказів спільного придбання автомобіля марки «Ауді» 1989 року випуску, а твердження свідка щодо покупки цього автомобіля та використання для потреб сім'ї є необ'єктивними оскільки останні не проживали однією сім'єюта не перебували у фактичних шлюбних відносинах.

ОСОБА_7 був виписаний з Будинкової книги (квартира АДРЕСА_2) 09 жовтня 2013 року і в подальшому проживав за адресою: АДРЕСА_3

Твердження ОСОБА_1 щодо проживання однією сім'єю та перебування у фактичних шлюбних відносинах до моменту смерті ОСОБА_7 спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою № 1006 від 24.05.2017 року щодо місця проживання ОСОБА_7 на момент смерті, а саме: АДРЕСА_3

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також стягнути з позивача на його користь сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач, її представник адвокат ОСОБА_9, відповідач ОСОБА_2 просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що липні 1998 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб.

14.09.1998 року шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 14.09.1998 р., актовий запис № 688.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 за ОСОБА_7 зареєстровано автомобіль марки «Ауді 100», 1989 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 146.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнаючи автомобіль марки «Ауді 100», 1989 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю вищевказаних осіб, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 3,74,60,69,70 СК України, п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України та виходив із того, що в матерілах справи є достатні та переконливі докази, які повністю підтверджують факт перебування позивача і покійного ОСОБА_7 у фактичних шлюбних відносинах, до дня смерті останнього.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань, які вказані у запереченнях на позов, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 14 лютого 2011 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про виселення з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2, без надання іншого житла, на переконання колегії суддів, не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

При розгляді справи в суді першої інстанції, а також в ході розгляду справи в апеляційному порядку позивачка стверджувала, що дійсно в судовому порядку було розірван шлюб між нею та ОСОБА_7 і вона заявляла позов про виселення останнього із житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, але це все робилось фіктивно, за взаємною згодою із ОСОБА_7, з метою досягнення іншої мети, зокрема, з метою збереження свого права на користування кімнатою у гуртожитку та отримання права на субсидію, тощо.

Колегія суддів вважає, що дані твердження позивачки повністю узгоджуються із фактичними обставинами та наявним у справі доказами, зокрема, показами доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_7 - відповідачки ОСОБА_2, яка народилась до моменту укладення офіційного оформлення шлюбу між своїми батьками, показами свідків, наявними у справі фотографіями та свідоцтвом про вінчання, яке відбулось між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 16 травня 2011 року (а.с.97).

Згідно ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Це означає, що на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності, що звільняє кожного з подружжя від обов'язку доводити право спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Статтею 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Статтею 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

У відповідності до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Здолбунівського районного суду від 27 грудня 2017 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389, 390 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_3 по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги, віднести на рахунок останнього.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, з підстав неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, крім випадків, перелічених у частині 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину, з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26.03.2018 року.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

С.С. Шимків