Справа № 487/3799/18
Провадження № 22 Ц- 812/196/18 Головуюча першої інстанції : Сухаревич З..М.
Категорія - 50 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І. П О С Т А Н О В А
26 листопада 2018 р. м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Галущенка О.І.
суддів: Лисенка П.П.
із секретарем: Андрієнко Л.Д.
відповідача - ОСОБА_4.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
ОСОБА_6 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.09.2018 р. у справі за
ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на своє утримання,
13.06.2018 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на своє утримання.
Позивач зазначала, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 18.07.2012 р.
Від шлюбу народжено двох доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1
Шлюб розірвано з 2016 року в судовому порядку.
Вона не працює, оскільки опікується донькою ОСОБА_7, яка є дитиною з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду.
Відповідач не надає допомоги на її утримання.
Посилаючись на ці обставини та на те, що вона не мала змоги у зв'язку з народженням двох дітей отримати освіту та працевлаштуватися, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі, який дорівнює величині мінімальної заробітної плати до 24.12.2019 р., тобто до дня закінчення дії висновку про інвалідність дитини.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.09.2018 р. ухвалено про часткове задоволення позовних вимог.

На користь позивачки з відповідача стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1400 грн. щомісячно, починаючи з 13.06.2018 р. до 24.12.2019 р.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про визнання рішення нечинним та закриття провадження у справі, оскільки позивачкою не доведено того факту, що Кароліна є дитиною з інвалідністю та що колишня дружина потребує матеріальної допомоги, а він здатен її надавати.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах оскарження, передбачених ст.. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав та обставин.

За загальним правилом, передбаченим статтею 75 Сімейного кодексу України, встановлено, що дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

В той же час, Сімейним кодексом визначені особливості надання утримання дружині з якою проживає дитина з інвалідністю.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 88 СК України якщо з одним із подружжя, в тому числі і працездатним, проживає дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005р. N 2961-IV (з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення інвалідності дитини доповнено посиланням на те, що стійкий розлад функцій організму зумовлює обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Статтею 19 цього ж Закону визначено безпосередній причинний зв'язок інвалідності з потребою у стороньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Згідно з вимогами ст. ст. 77, 79, 80 СК України, утримання одному з подружжя за рішенням суду присуджується від дня подання позовної заяви, в грошовій формі та сплачуються щомісячно у частці від доходу другого з подружжя або у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів визначається без урахування можливості одержання утримання від дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 18.07.2012 р.

Від шлюбу народжено двох доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1

Шлюб розірвано з 2016 року в судовому порядку.

Позивачка не працює, оскільки крім ОСОБА_8, опікується також донькою ОСОБА_7, яка є дитиною з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду.

Потреба в такому догляді підтверджується характером захворювання ( патологічний стан), медичними рекомендаціями та висновком № 30/501 від 24.12.2014 р. складеним у відповідності до наказу МОЗ України «Про затвердження порядку видачі медичного висновку про дитину інваліда віком до 18 років» № 482 від 04.12.2001 р.

Судом встановлено, що відповідач є працездатним, не працює, але не позбавлений можливості отримання систематичного чи разового доходу для надання допомоги на утримання дружини, яка опікується дитиною з інвалідністю.

Зазначені обставини свідчать про наявність правових підстав щодо права позивачки на отримання допомоги Підчас судового розгляду відповідач не спростував висновку суду про те, що він спроможний надавати матеріальну допомогу колишній дружині яка опікується дитиною з інвалідністю.

З врахуванням наведених вимог закону та встановлених обставин справи суд на підставі належно оцінених доказів, та з врахуванням висновку про доведеність можливостей відповідача надавати утримання позивачці, постановив обгрунтоване та законне рішення про стягнення на користь позивачки аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1400 грн., до кінця терміну дії висновку про інвалідність доньки Кароліни.

Посилання апеляційної скарги відповідача на відсутність доказів того, що Кароліна є дитиною з інвалідністю та на те, що вона не являється такою, що потребує постійного стороннього догляду, не заслуговують на увагу, оскільки статус дитини з інвалідністю встановлено відповідним висновком, а необхідність постійного стороннього догляду обумовлена характером та перебігом захворювання, її віком, медичними рекомендаціями, з яких вбачається, що на період захворювання мати повинна створити умови для запобігання шкідливого впливу на імунітет дитини патогенного середовища.

Не можуть бути взяті до уваги і доводи щодо можливості матері утримувати доход від працевлаштування, оскільки право на утримання не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким проживає дитина з інвалідністю.

Інші доводи апеляційної скарги також не можуть бути враховані, оскільки ними висновки суду про підстави надання допомоги та спроможність відповідача надавати утримання колишній дружині у визначеному розмірі, належними та достовірними доказами не спростовані.

Керуючись ст. 367, 374-375, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.09.2018 р. - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню безпосередньо до Верховного Суду в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В.Серебрякова

Повний текст постанови виготовлено 30 листопада 2018 р.