Справа № 752/1664/17
Провадження № 2/752/771/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06.03.2018 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Якушко Т.А,,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,
в грудні 2016 року до Голосіївського районного суду м.Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м.Києва від 28.12.2016 позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 роз'єднані в окреме провадження.
ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 гривень, завданої смертю її доньки - ОСОБА_4, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась ІНФОРМАЦІЯ_5 р.
В результаті даної ДТП водій авто «Шкода Феліція» ОСОБА_5 та пасажири ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 від отриманих травм померли на місці пригоди.
Водій ВАЗ 2109 відповідач ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Позивача визнано потерпілою у даному кримінальному провадженні, оскільки загинула її 22 річна донька ОСОБА_4
Станом на день звернення до суду із позовом досудове розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні не завершено, особа винна у вчиненні дорожньо -транспортної пригоди не встановлена.
Протягом 10 років позивач переживає душевні хвилювання через втрату доньки, затягування досудового розслідування обставин її смерті, суттєвої зміни життєвого укладу у зв'язку із необхідністю контролювати хід досудового розслідування, необхідністю постійно подавати скарги, пов'язані із досудовим розслідуванням, яке закривається, однак в подальшому зазначені постанови слідчого скасовуються.
Посилаючись на положення ст.1188 ЦК України позивач просить стягнути з водія автомобіля ВАЗ 2109 ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду в розмірі 500000 грн.
Позивач ОСОБА_1 просила позов задовольнити, посилаючись на те, що внаслідок смерті своєї доньки, вона зазначала душевних страждань, які тривають уже 10 років, життя втрачало сенс, вона сподівалась, що донька буде її підтримкою в старості, раділа її успіхам. Протягом 10 років органи досудового розслідування намагаються закрити кримінальне провадження, поклавши вину на водія, який загинув, що змушує її постійно контролювати хід розслідування і завдає ще більше душевних страждань.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про дату розгляду справи за останнім відомим позивачу місцем реєстрації належним чином.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує праву на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за згодою позивача вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
В результаті даної ДТП водій авто «Шкода Феліція» ОСОБА_5 та пасажири ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 від отриманих травм померли на місці пригоди.
Водій ВАЗ 2109 ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Судом встановлено, що 29.08.2006 р., 09.11.2010 р., 29.03.2013 органом досудового розслідування приймались рішення про закриття кримінального провадження, які в подальшому були скасовані, а кримінальне провадження повернуто для продовження досудового розслідування.
На час розгляду даної цивільної справи досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, повідомлення про підозру нікому не вручено.
В основу рішень про закриття кримінального провадження слідчим було покладено те, що дана дорожньо-транспортна пригоди сталась з вини водія ОСОБА_5, який під час здійснення маневру обгону трактора Т-150 не дотримався положень п.п. 10.1, 14.2 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з метою виконання маневру змінив напрямок руху керованого ним автомобіля керованого ним автомобіля з подальшим виїздом на призначену для зустрічного руху смугу, не переконавшись, що вона вільна від інших транспортних засобів на достатній для здійснення обгону відстані, та що після виконання маневру обгону він зможе безперешкодно повернутись на займану смугу, де продовжуючи рух допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який здійснював рух в зустрічному напрямку прямолінійно.
В ході судового розгляду справи судом був допитаний експерт ОСОБА_12 , який підтвердив зазначені висновки, та зазначив, що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди є саме недотримання водієм ОСОБА_2 п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, а покази, які він надавав в ході досудового розслідування є неспроможними з огляду на механізм зіткнення, що був досліджений в ході проведення експертизи.
Позивач звернулась до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її доньки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з п.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, задана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовуються винною особою.
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їх вини.
Відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК).
За даних обставин зобов»язання по відшкодуванню у власників джерела підвищеної небезпеки виникає без встановлення їх вини.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням хімічних, радіоактивних, вибухонебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання та утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, в зв»яку з неправомірними діями щодо себе або членів сім»ї тощо.
При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 гривень не є обгрунтованими в повному обсязі, як на стадії звернення до суду, так і в ході розгляду справи.
Однак, суд вважає, що внаслідок смерті доньки позивач зазнала значних душевних страждань, вона перенесла емоційне потрясіння, це призвело до зміни способу життя в зв»язку з необхідністю вирішення питання щодо здійснення контролю за проведенням досудового розслідування, яке триває більше 10 років і позивач вимушена перебувати у стані постійних емоційних переживань.
Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 200000 гривень.
Моральна шкода на підставі положень ст.ст.1167, 1188 ЦК України підлягає стягненню з відповідача в сумі 100000 гривень, оскільки донька позивачки була пасажиром транспортного засобу «Шкода», а тому відповідальність покладається на обох водіїв, як власників джерел підвищеної небезпеки.
З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в рахунок державного бюджету пропорційно до задоволених вимог..
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 284, 354 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с.Пістинь, Косівського району, Івано-Франківської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_1) моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с.Пістинь, Косівського району, Івано-Франківської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_1) витрати, понесені на здійснення публікації оголошення в газеті «Урядовий кур»єр» в розмірі 420 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с.Пістинь, Косівського району, Івано-Франківської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_2) в дохід держави судовий збір в розмірі 1000 гривень.
В іншій частині вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви на його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя