Справа № 157/293/18
Провадження №2/157/139/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря Карпік Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,

встановив:

19 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 12 жовтня 2017 року відбувся страховий випадок, а саме трапилася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Фольксваген Пасат», номерний знак LC61309, під керуванням позивача та автомобіля марки «ЗИЛ 137Б», номерний знак НОМЕР_1. 17 жовтня 2017 року позивач подав до Волинського обласного управління ПрАТ «УПСК» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Таким чином, учасниками ДТП були здійснені всі передбачені чинним законодавством дії, необхідні для отримання страхового відшкодування.

У встановлений законом строк відповідач не узгодив із позивачем суму збитків, а тому 30 грудня 2017 року останній уклав із ТзОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» договір про проведення оцінки матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. На підставі виконаних досліджень зроблено висновок, що розмір завданого позивачу матеріального збитку становить 9598,77 грн.

Однак у виплаті позивачу страхового відшкодування відповідач відмовив, посилаючись на те, що на момент настання ДТП транспортний засіб марки «Фольксваген Пасат» не міг вважатися наземним транспортним засобом у розумінні пункту 1.5 статті 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та забезпеченим транспортним засобом у розумінні пункту 1.7 статті 1 цього Закону. Також було вказано на те, що позивач не був законним володільцем та правомірним користувачем пошкодженого транспортного засобу, в звязку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована.

З такою позицією позивач не погоджується, спираючись на ту обставину, що обидва автомобілі, які були пошкоджені під час ДТП, є забезпеченими транспортними засобами, оскільки на автомобіль «Фольксваген Пасат» був виданий страховий поліс ПрАТ «ПЗУ Україна» АК № 6214277, а на автомобіль «ЗИЛ-137Б» страховий поліс ПрАТ «УПСК» АК №1434034. Крім того, строк тимчасового перебування транспортного засобу на території України в режимі «Транзит» може бути продовжено з цілого ряду підстав. Тому відповідач у відповідності до ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен виплатити позивачу страхове відшкодування у вказаному вище розмірі.

Крім того, позивач зазначає, що в звязку з простроченням виплати страхового відшкодування на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач має сплатити пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, а також у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України три проценти річних від простроченої суми за прострочення грошового зобовязання.

Посилаючись на вказані вище обставини, просить суд стягнути з відповідача на свою користь кошти в сумі 9598,77 грн. страхового відшкодування, 5000 грн. моральної шкоди, 2000 грн. витрат, повязаних із визначенням розміру завданих збитків, 503,56 грн. пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 278,65 грн. пені та інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобовязання та понесені ним судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. У відзиві на позовну заяву її вимог не визнав та зазначив, що автомобіль «Фольксваген Пасат», який зареєстрований у ОСОБА_3, ввезено на територію України 15 серпня 2016 року ОСОБА_1 у митному режимі «Транзит» на строк 10 діб (у разі переміщення в зоні однієї митниці 5 діб). Станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 12 жовтня 2017 року транспортний засіб за митну територію України у вказаний вище строк вивезений не був, а тому його експлуатант ОСОБА_1 не мав законних підстав для експлуатації на території України вказаного вище автомобіля.

Заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов безпідставним і таким, що до задоволення не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що 12 жовтня 2017 року на автодорозі сполученням с. Клітицьк м. Камінь-Каширський Волинської області трапилася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Фольксваген Пасат», номерний знак LC61309, яким керував ОСОБА_1, та автомобіля марки «ЗИЛ 137Б», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 Тоді ж за згодою обох водіїв було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке 17 жовтня 2017 року позивач подав до Волинського обласного управління ПрАТ «УПСК», яким було забезпечено транспортний засіб автомобіль марки «ЗИЛ 137Б» згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1434034 (а.с. 9-11). Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1, як власника транспортного засобу, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» згідно полісу № АК/6214277 (а.с. 12).

Листом від 01.03.2018 року відповідач відмовив позивачу в виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що належний останньому автомобіль марки «Фольксваген Пасат», не є забезпеченим транспортним засобом згідно із п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки перебуває на території України з порушенням правил ввезення транспортних засобів на її митну територію, а тому підстав для виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування в порядку, передбаченому п. 33.2 ст. 33 цього Закону, немає (а.с. 13).

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до п. 32.2 ст. 32 цього Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Таким чином, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, зокрема, на отримання страхового відшкодування, в порядку, передбаченому п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виникає лише за умови, що обидва транспортні засоби, які стали учасниками ДТП, є забезпеченими.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону особами, відповідальність яких застрахована, вважаються страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

З дослідженого судом листа заступника начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України від 22.02.2018 року (а.с. 61) вбачається, що транспортний засіб, з участю якого відбулася ДТП, а саме автомобіль марки «Фольксваген Пасат», номерний знак LC61309, зареєстрований у ОСОБА_3 та ввезений ОСОБА_1 на територію України 15 серпня 2016 року в митному режимі «Транзит» на строк 10 діб (у разі переміщення в зоні однієї митниці 5 діб). Станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 12 жовтня 2017 року транспортний засіб за межі митної території України у вказаний вище строк не вивезений. Протокол про порушення митних правил по даному випадку не складався, штрафні санкції не накладалися.

З наведеного слідує, що позивач на момент дорожньо-транспортної пригоди неправомірно володів транспортним засобом, оскільки використовував його на території України з порушенням вимог ст. 95 Митного кодексу України. Таким чином, у суду достатньо підстав вважати, що позивач у даному випадку не є особою, відповідальність якої застрахована, в розумінні п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а керований ним автомобіль, не є забезпеченим транспортним засобом, у розумінні п. 1.7 ст. 1 цього Закону, а тому ОСОБА_1 не має права на отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому п. 32.2 ст. 32 Закону. З цих підстав у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача страхового відшкодування слід відмовити.

Разом з цим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, суд відмовляє в стягненні інших заявлених позивачем сум, повязаних із неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Керуючись статтями 12, 76, 89, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 979 Цивільного кодексу України, статтями 95, 192 Митного кодексу України, статтями 1, 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: ОСОБА_5