провадження 6/201/298/2018
УХВАЛА

04 грудня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

за участі секретаря Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за заявою приватного акціонерного товариства Страхової компанії Український страховий стандарт (акціонерне страхове товариство АИС-Поліс) про поворот виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного страхового товариства АИС-ПОЛІС про стягнення страхового відшкодування, про захист прав споживачів, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходилась цивільна справа ОСОБА_1 до акціонерного страхового товариства АИС-ПОЛІС про стягнення страхового відшкодування, про захист прав споживачів, відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволенні частково, стягнуто з акціонерного страхового товариства АИС-ПОЛІС на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 101 425 грн. 50 коп..

27 листопада 2012 року Апеляційним судом Дніпропетровської області задоволено апеляційну скаргу ПрАТ АИС-ПОЛІС, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2012 року скасовано.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2013 року, зобовязано ОСОБА_1 повернути приватному акціонерному товариству Страховій компанії Український страховий стандарт (акціонерне страхове товариство АИС-Поліс) 101 425,50 грн.

За відповідно заявою представника стягувача судом було видано відповідний виконавчий лист.

ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» 23 листопада 2018 року звернулося до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа по справі, оскільки його оригінал було втрачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (редакція від 15.12.2017) у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Перевіривши матеріали справи та заяви, а також оцінивши надані докази суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволенні частково, стягнуто з акціонерного страхового товариства АИС-ПОЛІС на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 101 425 грн. 50 коп..

Також встановлено, що 27 листопада 2012 року Апеляційним судом Дніпропетровської області задоволено апеляційну скаргу ПрАТ АИС-ПОЛІС, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2012 року скасовано.

Крім того ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2013 року, зобовязано ОСОБА_1 повернути приватному акціонерному товариству Страховій компанії Український страховий стандарт (акціонерне страхове товариство АИС-Поліс) 101 425,50 грн.

Тобто з урахуванням вище наведеного вказане судове рішення у встановленому законом порядку набрало законної сили та перебувало на виконанні в державній виконавчій службі (відкрито виконавче провадження, проводилися виконавчі дії), однак державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження та до суду разом з додатком оригінал виконавчого документу, але згідно заяви стягувача виконавчий лист на його адресу не надходив, також слід звернути, що в матеріалах справи він також відсутній, тобто є підстави вважати, що його було втрачено, зазначене підтверджується матеріалами справи та наданими та добутими доказами.

За правилами частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Таким чином, належним доказом підтвердження надсилання копії постанови про закінчення виконавчого провадження сторонам виконавчого провадження та до суду разом з додатком оригінал виконавчого документу у даному випадку є виключно супровідний лист про їх надсилання простою кореспонденцією.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що заявник в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є: обовязковість судового рішення.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Не може суд прийняти до уваги позицію заінтересованих осіб щодо їх можливих заперечень проти вимог заяви, оскільки вони спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що заява про видачу дубліката виконавчого листа підлягає задоволенню, оскільки є підстави вважати, що його дійсно було втрачено та він на виконані не перебуває, що підтверджується матеріалами справи, а також листом Управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року, тобто з урахуванням зазначеного є підстави вважати, що виконавчий лист дійсно було втрачено при пересилці, в звязку з чим заява обґрунтована і підлягає задоволенню, а тому по справі слід видати дублікат виконавчого листа про зобовязання ОСОБА_1 повернути приватному акціонерному товариству Страховій компанії Український страховий стандарт (акціонерне страхове товариство АИС-Поліс) 101 425,50 грн., який було видано Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, 03 червня 2014 року, по цивільній справі № 201/4611/13 за заявою приватного акціонерного товариства Страхової компанії Український страховий стандарт (акціонерне страхове товариство АИС-Поліс) про поворот виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного страхового товариства АИС-ПОЛІС про стягнення страхового відшкодування, про захист прав споживачів, відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4, 12,13, 18, 76,77, 81, 84, 258, 259, 260, 261, 353, п. 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області про видачу дубліката виконавчого листа задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа про зобовязання ОСОБА_1 повернути приватному акціонерному товариству Страховій компанії Український страховий стандарт (акціонерне страхове товариство АИС-Поліс) 101 425,50 грн., який було видано Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, 03 червня 2014 року, по цивільній справі № 201/4611/13 за заявою приватного акціонерного товариства Страхової компанії Український страховий стандарт (акціонерне страхове товариство АИС-Поліс) про поворот виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного страхового товариства АИС-ПОЛІС про стягнення страхового відшкодування, про захист прав споживачів, відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набрала законної сили 04 грудня 2018 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.А Антонюк