АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №755/5989/16-ц

провадження № 22-ц/796/1786/2018

22 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Іванову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Експо Страхування» про захист прав споживачів страхових послуг та стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою представника товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Експо Страхування» - Сечка Сергія Володимировича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року у складі судді Чех Н.А.,

встановив:

05.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати неправомірним рішення товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Експо Страхування» ( далі - ТДВ "СК "Експо Страхування") про відмову у виплаті страхового відшкодування за страховим випадком, що відбувся 08 березня 2015 року. Також просив стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування у розмірі 217 513, 10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05 листопада 2014 року між ТДВ «СК «Експо Страхування» та ОСОБА_1 було укладено договір ДНТ № 55/0100/14 добровільного страхування наземного транспорту (програма Авто-Стандарт) строком дії з 18 листопада 2014 року по 17 листопада 2015 року. Ринкова вартість застрахованого транспортного засобу та страхова сума визначені в розмірі 240 000 грн.; застрахований транспортний засіб - автомобіль марки «Peugeot 308», реєстраційний номер НОМЕР_1.

08 березня 2015 року на Старообухівському шосе відбулася дорожньо-транспортна пригода ( далі -ДТП), внаслідок чого вищевказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

18 лютого 2016 року та 22 лютого 2016 року відповідачу було надано заяви про виплату страхового відшкодування з зазначенням про намір здійснювати ремонт застрахованого транспортного засобу на СТО ФОП ОСОБА_3 Вартість відновлювального ремонту відповідно до наданого рахунку-фактури № СФ-4421 від 04 лютого 2016 р. становила 217 513,10 грн.

Листом від 02 березня 2016 р. №79/16 відповідач повідомив, що по даному страховому випадку у нього відсутні грошові зобов'язання перед позивачем, чим фактично відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Вважає, що визначена відповідачем сума страхового відшкодування, а саме : 240 000 грн. (страхова сума) -Ез% (процент коефіцієнту фізичного зносу) -24 000 грн. (франшиза) - 237 882,58 грн. (можлива вартість залишків транспортного засобу) = мінус 21 882,58 грн., суперечать нормам чинного законодавства та умовам договору страхування.

Зазначив, що відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу, що здійснений на СТО ФОП ОСОБА_3, вартістю 217 513,10 грн., відображає пряму дійсну шкоду (реальну вартість на відновлення автомобіля), якої завдано позивачу внаслідок ДТП.

Враховуючи умови п. 1.21 договору страхування вважає, що рівень пошкоджень, що отримав застрахований транспортний засіб внаслідок ДТП, не може вважатися повною конструктивною загибеллю, оскільки автомобіль підлягає відновленню, а витрати, що необхідні для його відновлення, становлять менше 75% від його ринкової вартості.

За таких підстав розрахунок страхового відшкодування повинен здійснюватися відповідно до п.8.3 договору страхування, а розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті, повинен становити 217 513,10 грн.

Зазначив, що варіанти визначення страхового відшкодування, які містяться в пункті 8.7 договору страхування, забезпечують лише інтереси відповідача, оскільки залежно від того, розмір якої суми - «страхова сума» чи «ринкова вартість автомобіля» на момент настання страхового випадку менший, такий варіант розрахунку розміру страхового відшкодування відповідач обирає на власний розсуд.

Вважає, що у випадку, якщо автомобіль є конструктивно загиблим, розрахунок страхового відшкодування повинен здійснюватися шляхом вирахування вартості придатних залишків саме від ринкової вартості застрахованого транспортного засобу на момент ДТП, а не від страхової суми.

При розрахунку : 311 134,88 грн.(ринкова вартість) - 100 315, 71 грн. (вартість придатних залишків) - 24 000 грн. ( франшиза) = 186 819,17 грн., визначається реальна вартість збитків, оскільки використовуються показники ринкової вартості автомобіля та ринкової вартості придатних залишків автомобіля на момент ДТП.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТДВ "СК "Експо Страхування" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 211 735, 11 грн. та в дохід держави судовий збір в сумі 2 117 грн. 35 коп. В решті позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник ТДВ "СК "Експо Страхування" просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року та ухвалити нове рішенням, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи мотивує тим, що суд помилково визначив суму відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових в розмірі 211 735, 11 грн. відповідно до висновку експерта КНДІСЕ від 03.04.2017 року. Вважає, що в даному випадку правовідносини сторін регламентуються п. 8.6 договору страхування, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту визначається без урахування коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових і становить 294 922,93 грн.

Зазначив, що при розрахунку суми виплати страхового відшкодування у відповідності до п. 8.7.1 договору слід виходити із суми 240 000 грн. ( страхової суми), а не з суми вартості транспортного засобу на момент ДТП, оскільки дана сума узгоджена сторонами при підписання договору добровільного страхування і не може бути змінена без укладення додаткової угоди до договору та сплати страхувальником додаткових страхових платежів.

Відповідно до умов п.8.7, 8.7.1, п. 1. 36 договору відповідач провів розрахунок, згідно якого: 240 000 грн. (страхова сума) - 0 грн. (коефіцієнт фізичного зносу) - 24 000 (франшиза) - 237 883,58 грн. (вартість залишків) = мінус 21 882, 58 грн.

Вартість залишків в сумі 237 883, 58 грн. була визначена аварійним комісаром ОСОБА_4 При цьому «Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», не може застосовуватися для визначення вартості залишків пошкодженого транспортного засобу, а тому експертний висновок КНДІСЕ № 12163/17-54 від 03.04.2017 року в частині визначення ринкової вартості залишків пошкодженого транспортного засобу в розмірі 99 399,77 грн. не повинен прийматись судом як допустимий доказ.

Зазначив, що на порушення п.6.2.21 договору позивачем було розпочато ремонтно-відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу без узгодження зі страховиком калькуляції цих робіт або експертної оцінки збитку, згідно з яким має визначатись розмір страхового відшкодування. За таких обставин страховик має право відмовити позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Судом першої інстанції не було надано правової оцінки зазначеним умовам договору страхування, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що доводи апеляційної скарги щодо існування правових підстав для визначення застрахованого автомобіля таким, що зазнав «повної конструктивної загибелі» є безпідставними, не відповідають вимогам закону, умовам договору страхування та дослідженим у судовому засіданні доказам. Договір страхування не містить умов, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля для цілей визначення його «повної конструктивної загибелі» визначається шляхом використання показників саме оригінальних складників заводу виробника.

Розмір вартості залишків пошкодженого застрахованого транспортного засобу відповідно до п. 8.8 договору визначається на розсуд страховика шляхом проведення автотоварознавчого дослідження (експертизи) або за письмовою угодою страховика і страхувальника. Судом зроблено висновок, що Аварійний сертифікат №С15-77 не є висновком автотоварознавчої експертизи та оформлений не судовим експертом, що суперечить умовам договору страхування. Відповідно до позиції представника відповідача, вартість придатних залишків пошкодженого автомобіля, враховуючи відсутність методичних підходів, не може взагалі бути визначена, а тому умови договору про визначення вартості придатних залишків пошкодженого застрахованого автомобіля не підлягають до застосування.

Зазначив, що позивач повідомив представника відповідача про намір здійснювати ремонт на СТО ФОП ОСОБА_3 та представив відповідний документ про вартість ремонту ще до початку проведення ремонтних робіт. Відповідач не представив жодних заперечень відносно проведення ремонту застрахованого автомобіля на вказаному СТО та до проведення ремонту відмовив у виплаті страхового відшкодування з підстав, які не пов'язані з виконанням пп.6.2.2 договору страхування. Матеріали справи також не містять доказів прийняття страховиком рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення позивачем умов договору страхування. Представник відповідача Сечко С.В. не наділений повноваженнями приймати від імені страховика рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

В судовому засіданні представники ТДВ «СК «Експо Страхування" - Порядченко Л.В., Сечко С.В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з ч.1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта(аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналіз зазначених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05 листопада 2014 року між ТДВ «СК «Експо Страхування» та ОСОБА_1 укладено договір ДНТ № 55/0100/14 добровільного страхування наземного транспорту (програма Авто-Стандарт) строком дії до 17 листопада 2015 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом - автомобілем марки «Peugeot 308», реєстраційний номер НОМЕР_1.

08 березня 2015 року мала місце ДТП за участю застрахованого транспортного засобу, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

11 березня 2015 р. ОСОБА_1 повідомив страховика про настання страхового випадку та вжиття заходів щодо визначення розміру заподіяного збитку та виплати страхового відшкодування.

18 лютого 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до страховика з заявою про здійснення розрахунку страхового відшкодування на підставі рахунку-фактури №СФ-4421 від 04.02.2016 р. ФОП "ОСОБА_3"

22 лютого 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до страховика з заявою про здійснення виплати страхового відшкодування на банківські реквізити ФОП ОСОБА_3 в рахунок оплати ремонтних робіт застрахованого автомобіля.

Листом від 02 березня 2016 р. ТДВ «СК «Експо Страхування» повідомило ОСОБА_7 про відсутність грошових зобов'язань у страховика згідно умов договору № 55/0100/14 добровільного страхування наземного транспорту від 05 листопада 2014 року.

Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування слугувало те, що 10.03.2015 р. оцінювачем ТОВ "Експертна компанія "Укравтоекспертиза - Стандарт" ОСОБА_8 було проведено оцінку та складено звіт про визначення вартості матеріального збитку. Відповідно до вказаного висновку вартість матеріального збитку складає 280 208,90 грн. Відповідно до висновку експерта КНДІСЕ ОСОБА_9 від 23.09.2015 р., вартість матеріального збитку складає 293 916,34 грн.; розмір ринкової вартості транспортного засобу на момент ДТП - 353 301,40 грн. Відповідно до рахунку-фактури №СФ-4421 від 04.02.2016 р., складеного СПД "ОСОБА_3", вартість ремонту ТЗ становить 217 513,10 грн., а відповідно до рахунку №1586 від 17.03.2015 р., складеного СПД "ОСОБА_3", розмір завданої шкоди складав 286 753 грн., що ставить під сумнів відповідності вказаної суми ремонту дійсній вартості матеріального збитку.

Взявши до уваги висновок експерта КНДІСЕ та положення п 1.21 договору страхування, відповідач дійшов висновку про те, що застрахований транспортний засіб є таким, що зазнав повної конструктивної загибелі. У відповідності до п.8.7.1 договору страхування, у разі повної конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу страховик проводить виплату страхового відшкодування у розмірі страхової суми за договором, зменшеної на процент зносу застрахованого транспортного засобу, з вирахуванням франшизи та вартості залишків пошкодженого транспортного засобу. При цьому застрахований транспортний засіб залишається у страхувальника.

Страховиком було здійснено оцінку залишків транспортного засобу і , згідно Аварійного сертифікату №с15-77, можлива вартість залишків транспортного засобу складає 237 882,58 грн.

У зв'язку з тим, що залишки транспортного засобу не були передані страховику, розрахунок суми страхового відшкодування при повній конструктивній загибелі ТЗ виглядає наступним чином: Св =240 000 (страхова сума) - Ез% (процент коефіцієнту фізичного зносу) - 24 000 (франшиза) - 237 882,58 (вартість залишків) (а.с.53-54 т.1).

За клопотанням представника ТДВ «СК «Експо Страхування» по справі призначена автотоварознавча експертиза.

Відповідно до висновку експерта КНДІСЕ за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 03.04.2017 р. №12163/17-54, ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля «Peugeot 308», державний номер НОМЕР_1, на момент ДТП 08.03.2015 р. складала 311 134,88 грн.; ринкова вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу - 294 922,93 грн.; ринкова вартість залишків пошкодженого транспортного засобу - 99 399,77 грн. (а.с.130 -135 т.1) .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення страхового відшкодування в розмірі 211 735,11 грн., суд першої інстанції виходив з розрахунків, викладених у висновку експерта від 03.04.2017 р. та тієї обставини, що транспортний засіб не може вважатися таким, що зазнав повної конструктивної загибелі, оскільки ринкова вартість транспортного засобу на дату настання страхового випадку становила 311 134,88 грн., витрати на його відновлювальний ремонт згідно Акту виконаних робіт №01/2203 від 30.05.2016 р. СПД ОСОБА_3 склали 217 513,10 грн., що не перевищувало 75 % його ринкової вартості. З урахуванням умов п. 1,16, 1.21, п.8.3 договору страхування, суд першої інстанції дійшов висновку про наступний розрахунок розміру страхового відшкодування : 211 735,11 грн. (розмір матеріального збитку) - 0 грн.(розмір франшизи за ризиком ДТП, зазначений в п.3 основної частини договору страхування) =211 735,11 грн.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до п. 1.21 договору добровільного страхування наземного транспорту, повна конструктивна загибель - такий рівень пошкоджень застрахованого ТЗ внаслідок настання страхового випадку, коли ТЗ не може бути відновлено, або якщо витрати на його відновлений ремонт становлять понад 75% ринкової вартості ТЗ на дату настання страхового висновку.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 03.04.2017 р. №12163/17-54, ринкова вартість застрахованого транспортного засобу на дату настання страхового випадку визначена у розмірі 311 134,88 грн.; ринкова вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу - 294 922,93 грн., що становить 94,7 %.

З огляду на рівень пошкоджень застрахованого транспортного засобу, який дає підстави для висновку про його повну конструктивну загибель, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розмір страхового відшкодування повинен обраховуватися відповідно до п. 8.3 договору.

Відповідно до пп.8.7.1 п.8.7 вказаного договору, у разі повної конструктивної загибелі застрахованого ТЗ страховик на власний розсуд проводить виплату страхового відшкодування за одним із трьох варіантів, зокрема у розмірі страхової суми за договором, зменшеної на процент зносу застрахованого ТЗ, який визначено згідно з п.1.36 цієї частини договору, з вирахуванням встановленої договором франшизи та вартості залишків пошкодженого застрахованого ТЗ. При цьому застрахований ТЗ залишається у страхувальника.

Відповідно до п. 3.5 договору добровільного страхування, страхова сума дорівнює ринковій вартості застрахованого ТЗ та становить 240 000 грн.

Відповідно до вказаних умов договору розрахунок суми страхового відшкодування повинен бути проведений наступним чином: 240 000 грн. (страхова сума за договором) - 0 грн. ( коефіцієнт фізичного зносу) - 24 000 грн. (франшиза) - 99 399,77 грн. (вартість залишків пошкодженого транспортного засобу) =116 600,23 грн.

Доводи представника позивача про те, що судовий експерт у висновку за результатами проведеної експертизи визначив, що вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 211735,11 грн., автомобіль було відновлено на СТО ФОП ОСОБА_3 за 217 513,10 грн., а тому відсутня одна з ознак для визначення автомобіля конструктивно загиблим, є необґрунтованими.

Умовами укладеного сторонами договору добровільного страхування встановлено порядок визначення розміру матеріального збитку.

Так, відповідно до п. 8.4.1 договору, якщо страховик та страхувальник не дійшли згоди стосовно умов ремонту конкретного застрахованого ТЗ на СТО, передбаченій договором, то виплата страхового відшкодування здійснюється на розсуд страховика на підставі акту автотоварознавчого дослдіження (експертизи), яку замовляє страховик чи страхувальник, виключно за згодою страховика.

Відповідно до пп. 7.1.1 и) п.7.1 договору страхування, з метою визначення розміру збитку та суми страхового відшкодування страховику мають бути надані, зокрема, наступні документи: документи СТО (Гарантійної або Універсальної), які підтверджують необхідні витрати на ремонт застрахованого ТЗ та/або додаткового обладнання - кошторис ремонтних робіт , рахунки - фактури , наряди-замовлення тощо. При цьому, зазначені документи приймаються страховиком виключно за умови, що з ними було узгоджено у письмовій формі вибір СТО для ремонту застрахованого ТЗ перед початком такого ремонту.

Доказів узгодження у письмовому вигляді СТО для ремонту застрахованого транспортного засобу перед початком ремонту матеріали справи не містять, а тому при визначенні розміру страхового відшкодування необхідно застосовувати показники, зазначені у висновку автотоварознавчої експертизи, а саме 294 922,23 грн., враховуючи використання при ремонті оригінальних складників заводу виробника.

Спеціальні умови договору страхування (частина 1) містять п.6.1 "Додаткові умови страхування, "Без урахування фізичного зносу ТЗ", тобто в даному випадку коефіцієнт фізичного зносу не застосовується.

З огляду на викладене, ухвалене по справі судове рішення в частині стягнення суми страхового відшкодування підлягає зміні, шляхом зменшення такої суми з 211 735,11 грн. до 116 600,23 грн.

Доводи апеляційної скарги, що при визначенні вартості залишків потрібно виходити з суми 237 883,58 грн., яка була визначена аварійним комісаром ОСОБА_4, є необґрунтованими.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку Аварійному сертифікату №С15-77 з огляду на положення п. 8.8 укладеного договору та тієї обставини, що вказаний сертифікат не є висновком автотоварознавчого дослідження (експертизи) та визначає лише можливу ринкову вартість КТЗ в пошкодженому стані після ДТП (а.с.162-163 т.1).

При цьому висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 03.04.2017 р. №12163-54 є належним та допустимим доказом на підтвердження вказаної обставини, оскільки ґрунтується на спеціальних пізнаннях, містить посилання на нормативні акти та методики експертних досліджень, рекомендовану науково-технічну та довідкову літературу, інші інформаційні джерела.

Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач здійснив ремонт пошкодженого транспортного засобу без узгодження із страховиком ( пп. 6.2.2 договору), що у відповідності до п. 9.3.8 договору є підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.

Судом встановлено, що позивач повідомив відповідача про намір здійснювати ремонт на СТО ФОП ОСОБА_3 та представив відповідний документ про вартість ремонту ще до початку проведення ремонтних робіт.

Матеріали справи також не містять доказів того, що страховиком приймалось рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення позивачем умов договору страхування, які містяться в пп.6.2.2 цього договору.

Апеляційна скарга не містить доводів в частині незгоди в судовим рішенням в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову щодо визнання неправомірним рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Під час розгляду справи апеляційним судом не було встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права у вказаній частині.

З огляду на те, що за результатами перегляду справи у суді апеляційної інстанції було зменшено суму страхового відшкодування, підлягає відповідному зменшенню й сума судового збору, яка була стягнута з відповідача в дохід держави, а саме з 2 117,35 грн. до 1 166 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргупредставника товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Експо Страхування» - Сечка Сергія Володимировича задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року змінити.

Зменшити суму страхового відшкодування, що підлягає стягненню з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Експо Страхування» на користь ОСОБА_1 з 211 735,11 грн. до 116 600,23 грн., а суму судового збору, що підлягає стягненню в дохід держави, з 2 117,35 грн. до 1 166 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 березня 2018 р.

Головуючий

Судді: