Справа № 308/2373/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Ужгород, цив ільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позовній заяві позивач вказав, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № MKMOF416431299 від 24.09.2012 року, отримав кредит у розмірі 7 104,60 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач також зазначив, що ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 16.01.2018 р. має заборгованість перед банком в сумі 29 051 грн. 52 коп., а саме: 7 104 грн. 62 коп. заборгованість за кредитом, 4 грн. 47 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 397,84 грн. заборгованість за комісією, 19 684,99 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 500 гривень (фіксована частина) та 1 359 грн. 60 коп. штраф (процентна складова).

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 051 грн. 52 коп. та 1 762,00 гривень судового збору.

За ухвалою від 30.03.2018 року судом було прийняте рішення розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано строк на надання письмових заяв сторонам. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідач був повідомлений про розгляд справи, у встановлений строк до суду відзив на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, а тому враховуючи ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № MKMOF416431299 від 24.09.2012 року, отримав кредит у розмірі 7 104,60 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого ліміту.

В свою чергу, відповідач взяті на себе зобовязання щодо виконання умов договору належним чином не виконав, внаслідок чого, відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 16.01.2018 р. має заборгованість перед банком в сумі 29 051 грн. 52 коп., а саме: 7 104 грн. 62 коп. заборгованість за кредитом, 4 грн. 47 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 397,84 грн. заборгованість за комісією, 19 684,99 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 500 гривень (фіксована частина) та 1 359 грн. 60 коп. штраф (процентна складова).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Одночасно, згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 611 ЦК України, правовими наслідками порушення зобовязань передбачених договором, зокрема є сплата неустойки.

Як зазначено у правовій позиції, яка була викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15 цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Сторонами у п. 2.4.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більше ніж на 90 днів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову.

Тобто сторонами у договорі штрафні санкції передбачені також за порушення позичальником строків платежів, що відповідно до вищезазначеної правової позиції Верховного Суду України та наведених вимог закону є неприпустимим, оскільки є подвійною відповідальністю за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 500,00 гривень штрафу (фіксована частина) та 1 359 грн. 60 коп. - штрафу (процентна складова), є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Що ж стосується заборгованості по комісії за користування кредитом суд зазначає наступне.

Як зазначено у правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 (постанова від 16.11.2016 року), положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Відтак нарахування позивачем 397,84 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом є незаконним, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Крім того, враховуючи ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд прийшов до висновку, що вказана заборгованість за пенею підлягає стягненню частково. Так, відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII умови угоди є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону).

Договір кредитування фізичних осіб є за своїм характером споживчим, що підтверджується і тлумаченням Верховного Суду України, наведеному в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів».

Пеня у даному зобовязанні нарахована таким чином, що сума пені перевищує суму боргу за кредитом, що є очевидним порушенням принципу добросовісності. Більше того, нарахування пені по цьому договору за період понад три роки, що є, на думку суду, необґрунтовано суворою цивільною санкцією.

Тому суд, користуючись правом, наданим йому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір пені та штрафу, що підлягає стягненню, до 7 104,62 грн., прирівнявши її до суми заборгованості за кредитом.

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач, внаслідок невиконання зобовязань по умовах кредитного договору, має заборгованість перед банком в сумі 14 213 грн. 71 коп., а тому позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності із статтею 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 1 762,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 83, 141, 223, 229, 263, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 526, 610, 611, 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 78/16, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, паспорт серії ВО № 796407) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код 14360570, заборгованість по кредитному договору № MKMOF416431299 від 24.09.2012 року станом на 16.01.2018 року в сумі 14 213 грн. 71 коп. (чотирнадцять тисяч двісті тринадцять гривень сімдесят одна копійка), з яких: 7 104 грн. 62 коп. - заборгованість за кредитом, 4 грн. 47 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 7 104 грн. 62 коп. - заборгованість за пенею.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 78/16, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, паспорт серії ВО № 796407), на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код 14360570, витрати із сплати судового збору в сумі 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.).

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2