Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 569/6605/16-ц

провадження № 61-18974св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Рівненська обласна рада, комунальний заклад «Дубенський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» Рівненської обласної ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Григоренка М. П., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Рівненської обласної ради, комунального закладу «Дубенський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» Рівненської обласної ради (далі - КЗ «Дубенський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів»), у якому просив поновити його на посаді директора КЗ «Дубенський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» Рівненської обласної ради та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 10 червня 2013 року його призначено директором КЗ «Дубенський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» Рівненської обласної ради.

12 лютого 2016 року Рівненською обласною радою видані розпорядження № 57 «Про результати проведення службового розслідування стосовно директора КЗ «Дубенський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» Рівненської обласної ради ОСОБА_4» та № 58 «Про звільнення ОСОБА_4».

Винесенню вказаних розпоряджень передувало проведення службового розслідування відносно нього, про що складено акт 11 лютого 2016 року. Результати проведеного службового розслідування вважає такими, що не відповідають дійсності, будь-яких порушень законодавства ним вчинено не було.

Також зазначає, що з 12 по 15 лютого 2016 року він перебував на амбулаторному лікуванні, проте в цей період 12 лютого 2016 року з ним було розірвано трудові відносини та припинено дію контракту.

Вважає, що голова ради перевищив свої повноваження щодо його звільнення, оскільки таким правом наділена виключно сесія обласної ради. Просив позов задовольнити.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Змінено формулювання звільнення ОСОБА_4 Звільнено ОСОБА_4 з 11 червня 2016 року з посади директора КЗ «Дубенський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» Рівненської обласної ради у зв'язку з закінченням строку дії контракту від 10 червня 2013 року № 225/11-2013 на підставі пункт 8 статті 36 КЗпП України.

Зобов'язано КЗ «Дубенський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» нарахувати та виплатити ОСОБА_4 заборгованість з заробітної плати за період з 13 лютого 2016 року по 11 червня 2016 року з врахуванням довідки про середній заробіток ОСОБА_4, про доходи за період грудень 2015 року - січень 2016 року.

У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача є безпідставним, оскільки відповідачем не доведено одноразового грубого, а також систематичного порушення ОСОБА_4 умов контракту. Порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів, у зв'язку з чим для відповідача настали негативні наслідки, судом також не встановлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 09 березня 2017 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 як директор КЗ «Дубенський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» допустив порушення умов контракту, а тому останнього обґрунтовано звільнено, при цьому порушення трудового законодавства при звільненні позивача встановлено не було.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до пункту 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях обласної ради вирішуються питання в установленому законом порядку і, серед іншого, щодо призначення та звільнення керівників комунальних закладів. Голова обласної ради не наділений такими повноваженнями, а обласна рада не має права делегувати голові ради свої виключні повноваження, які вирішуються на пленарних засіданнях.

Матеріали службового розслідування та відповідно акт складені з порушенням Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Службове розслідування проведено упереджено та не об'єктивно. Будь-яких порушень законодавства ним вчинено не було. Крім того, звільнення відбулося в період тимчасової непрацездатності.

У травні 2017 року Рівненська обласна рада подала заперечення на касаційну скаргу, а КЗ «Дубенський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» письмові пояснення, у яких просили залишити касаційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 19 квітня 2018 року справа № 569/6605/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 10 червня 2013 року Рівненською обласною державною адміністрацією, як Органом управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області з ОСОБА_4 укладено контракт строком дії до 10 червня 2016 року, за яким останнього призначено директором КЗ «Дубенський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» Рівненської обласної ради.

Розпорядженням голови Рівненської обласної ради від 11 грудня 2015 року № 325, у зв'язку із зверненням Дубенської міжрайонної прокуратури Рівненської області, утворено комісію з проведення службового розслідування щодо діяльності директора КЗ «Дубенський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» Рівненської обласної ради ОСОБА_4

Відповідно до акта службового розслідування від 11 лютого 2016 року комісією встановлено:

- неналежне забезпечення діяльності будинку-інтернату та неефективне використання і збереження закріпленого за будинком-інтернатом майна;

- неналежне забезпечення ОСОБА_4 організації ефективної діяльності будинку-інтернату та незабезпечення виконання завдань, передбачених законодавством, положенням будинку-інтернату та контрактом;

- невиконання та незабезпечення виконання рішень Рівненської обласної ради щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області; незабезпечення відповідність рішень, ухвалених ОСОБА_4, чинному законодавству та рішенням обласної ради;

- неповідомлення органу управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області про виявлені недоліки в роботі будинку-інтернату.

За результатами службового розслідування, комісією рекомендовано голові Рівненської обласної ради достроково розірвати контракт та звільнити з посади директора ОСОБА_4 за невиконання умов контракту.

12 лютого 2016 року головою Рівненської обласної ради видано розпорядження № 58 «Про звільнення ОСОБА_4», достроково припинено контракт та звільнено позивача з посади на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.Підставою для розірвання контракту стали висновки, викладені в акті службового розслідування.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Підставою для припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом (пункт 8 статті 36 КЗпП України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП України).

Відповідно до підпунктів «а», «б», «є» пункту 24 контракту директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи органу управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області: у разі систематичного невиконання керівником обов'язків, покладених на нього цим контрактом та Положенням закладу завдань (підпункт «а» пункту 24 контракту); у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, в результаті чого для закладу настали негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи і таке інше (підпункт «б» пункту 24 контракту); у разі порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, у т.ч. при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти (підпункт «є» пункту 24 контракту).

За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки ОСОБА_4 були порушені умови контракту, і, як наслідок, останнього обґрунтовано звільнено з роботи на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги про звільнення позивача у період його непрацездатності колегія суддів відхиляє.

Відповідно до частини 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пункту 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

На припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - пункт 8 статті 36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, положення частини третьої статті 40 КЗпП України не поширюються.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-127цс12.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Рівненської області від 09 березня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат