22-ц/775/207/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року Єдиний унікальний номер 263/15106/17

Апеляційний суд Донецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 січня 2018 року, у складі судді Хараджа Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ОСОБА_1,

про визнання недійсною довіреності,

В с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, в якому просила визнати недійсною довіреність з дня оформлення, зареєстровану приватним нотаріусом ОСОБА_5, № 6588 від 04 вересня 2002 року. При цьому зазначила, що 01 лютого 2003 року між ОСОБА_1, який діяв на підставі оскаржуваної довіреності, та ОСОБА_4 було укладено договір оренди належного їй приміщення. Однак зазначену довіреність позивач не підписувала, не оформлювала, що підтверджується висновками почеркознавчої експертизи, що є підставою для визнання даної довіреності недійсною.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 січня 2018 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання недійсною довіреності закрито.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду позову та винесення рішення по суті.

Зокрема зазначає, що до цього часу жодним судом раніше не розглядався позов про визнання оскаржуваної довіреності недійсною на підставі результатів висновків почеркознавчої експертизи № 588 від 06 вересня 2013 року, а тому зазначений позов не може бути визнаний позовом між тими самими сторонами, про той самий предмет позову з тих самих підстав.

Відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача та відповідача ОСОБА_4, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про що свідчить запис в книзі телефонограм № 442, 443 (а.с. 85-86), поштові повідомлення (а.с. 90, 92).

ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про розгляд справи без його участі (а.с. 87).

До апеляційного суду з клопотанням звернулась ОСОБА_2, в якому просила розглянути справу у її відсутність (а.с. 88).

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, зазначивши, що підстав у суду першої інстанції для закриття провадження не було, оскільки підстави інших справ не є тотожними, даний позов обґрунтовано саме наявністю експертизи № 588 від 06 вересня 2013 року. В інших позовах даної підстави вказано не було.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 жовтня 2012 року у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_5, ОСОБА_11 ОСОБА_16, про визнання недійсними довіреностей відмовлено ( справа 2-449/11) (а.с.93-99) .

Як встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 10.12.2013 року провадження по цивільній справі № 266/1059/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_5, було закрито на підставі п.2 ст. 205 ЦПК України, яка ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28.01.2014 року залишена без змін (а.с.54-58).

Вказана ухвала Приморського районного суду міста Маріуполя від 10.12.2013 року була постановлена на підставі того, що 17.02.2011р. (цивільна справа №2-449/11) ОСОБА_2 зверталась до суду із позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання довіреностей № 6588 від 04.09.2002 року, №3162 від 04.12.2003 року недійсними з часу оформлення та реєстрації, в якій посилалась на те, що вона не підписувала основну довіреність № 6588 від 04.09.2002 року, не давала згоди на її оформлення, а підпис на довіреності підроблений, оскільки вона в даний час не знаходилась на території України.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 жовтня 2012 року (цивільна справа №2-449/11) у задоволенні вказаного позову було відмовлено ОСОБА_2 Рішення набрало законної сили.

Також, ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.02.2014 року було відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_6 та приватний нотаріус ОСОБА_5, про визнання недійсними з моменту оформлення та реєстрації довіреностей за реєстровими номерами № 5688 від 04.09.2002 року та № 3162 від 04.12.2003 року, яка ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.03.2014 року була залишена без змін (справа № 266/383/14-ц) (а.с. 49).

Ухвала Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.02.2014 року обґрунтована тим, що ухвалою суду від 10.12.2013 року по цивільній справі № 266/1059/13-ц було закрито на підставі п.2 ст. 205 ЦПК України, а також тим, що рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя від 03.10.2012 року ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову про визнання довіреностей № 6588 від 04.09.2002 року, № 3162 від 04.12.2003 року недійсними, яке ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 грудня 2012 року залишено без зміни.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2017 року (справа № 266/3891/16-ц) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_6, про визнання недійсними довіреності №6588 від 04.09.2002р. та договору про надання послуг від 20.01.2004р. було відмовлено, яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28.11.2017 року було залишено без змін (а.с.38).

Позовні вимоги ОСОБА_4 також були обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 не підписувала довіреність № 6588 від 04.09.2002р. з посиланням на висновок почеркознавчої експертизи № 588 від 06.09.2013 року.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції посилався на наявність рішень Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2017 року та від 03 жовтня 2012 року, ухвали Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2013 року, які постановлені між тими самими сторонами, з тих самих підстав, про той самий предмет спору.

Однак з таким висновком апеляційний суд не може погодитись виходячи з наступного.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Суд закриває провадження у справі з підстав, передбачених ст. 255 ЦПК України, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Закінчення провадження у справі з цих підстав без ухвалення рішення має бути належно вмотивовано в ухвалі, постановленої з цього приводу. Про наслідки вчинення зазначених процесуальних дій суд роз'яснює сторонам та іншим особам, які беруть участь справі.

Аналіз вказаної норми призводить апеляційний суд до висновку про можливість закриття провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України за наявності одночасно трьох складових: тотожних (ідентичних, однакових) предмета спору, сторін та підстав.

У наведених в ухвалі про закриття провадження чотирьох справ, лише в одній справі виник спір між особами, що наявні у даній справі, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1 (справа № 266/3891/16-ц).

При цьому апеляційний суд не вбачає тотожності сторін, оскільки у наведеній вище справі та у даній справі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 змінювали свій процесуальний статус, мали протилежний процесуальний статус, користувались іншими правами та обовязками, передбаченими нормами цивільного процесуального законодавства.

При цьому колегія суддів зауважує, що під тотожністю сторін необхідно розуміти цілковиту однаковість/схожість сторін за їх складом, процесуальним статусом.

У цивільній справі № 266/3891/16-ц позивачем є ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_1

В інших цивільних справах сторонами виступали: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Так, у цивільній справі № 266/383/14-ц позивачем є ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2

У цивільній справі № 266/1059/13-ц позивачем є ОСОБА_2, відповідачем ОСОБА_1

У цивільній справі № 2-449/11 позивачем є ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

З викладеного вбачається, що у зазначених справах відсутня умова тотожності сторін, що унеможливлює закриття провадження у справі.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, а тому прийшов до передчасного висновку про закриття провадження у справі.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2017 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 з тих підстав, що позивач не є особою, яка має право на звернення до суду з вимогою про визнання недійсною довіреності, оскільки цей правочин не стосується його прав та обовязків.

Вказане рішення не позбавляє можливості звернення ОСОБА_2 до суду з такими вимогами і з цих же підстав і тим більш не може бути підставою для закриття провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Із зазначених мотивів рішення випливає, що саме у ОСОБА_2 є право звернення до суду з такими вимогами та з таких підстав.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки не повністю погоджується з підставою для скасування ухвали суду наведеною в апеляційній скарзі, а саме щодо відсутності тотожності підстав раніше поданих та вже розглянутих позовів.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції, порушивши норми процесуального права, прийшов до передчасного висновку про закриття провадження, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 січня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 23 березня 2018 року.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.М.Кочегарова

ОСОБА_17