справа № 274/1295/17
провадження № 2/0274/344/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2018 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., за участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Бердичівського району Житомирської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину будинку та 1/2 частину земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

29.03.2017 позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 1985 року по 21.11.2002, перебувала в шлюбі з ОСОБА_5. 1991 року разом збудували будинок в с. Хажин по вул. Двірська, 29-а. В якому оселились разом із дітьми. 21.11.2002 шлюб із ОСОБА_5 розірвано. Проте проживати залишились в одному будинку. ОСОБА_6 запевняв її, що право власності на будинок оформив на них обох, оскільки будинок набутий ними в шлюбі. 2010 року ОСОБА_6 помер. В 2015 році стало відомо, що ОСОБА_6 земельну ділянку в с. Хажин по вул. Двірська, 29-а приватизував на своє ім'я, а право власності на будинок взагалі не оформляв.

В підготовче судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням справу слухати за його відсутності, позов визнав.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням справу слухати за її відсутності, позов визнала.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням справу слухати за її відсутності, позов визнала.

Відповідно до вимог ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального Кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

В силу ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що з 31.08.1985 по 21.11.2002 року позивачка, ОСОБА_1, перебувала у шлюбі з ОСОБА_5. Вони є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, 27.05.1986 р.н.(а.с. 6, 7, 8).

Рішенням Бердичівської районної ради народних депутатів, за № 46 від 12.03.91, ОСОБА_5 дозволено будівництво жилого будинку та господарських споруд на земельній ділянці 0,08 га по вул. Двірській в с. Хажин. Такий факт стверджується пояснювальною запискою до проекту забудови та актом розбивки фундаменту в натурі(а.с. 17, 18, 19, 20, 27).

Згідно державного акту серії ЖТ № 118445, ОСОБА_5 на праві власності належить земельна ділянка площею 1,7190 га, на території Хажинської сільської ради Бердичівського району(а.с. 12).

Згідно технічного паспорту, виготовленого на ім'я позивачки, на будинок № 29, що по вул. Двірська, в с. Хажин, житловий будинок, з погосподарськими спорудами, збудовано 1991 року, його інвентаризаційна вартість становить 192863 грн.(а.с.13-14).

Згідно довідки КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації", правовстановлюючі документи на будинок № 29, що по вул. Двірська, в с. Хажин не виготовлялись(а.с. 15).

07 квітня 2010 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть(а.с .5).

Відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради за № 165 від 16.03.2017, згідно погосподарської книги № 2 на 2006-2010 роки, особовий рахунок № 163, головою домогосподарства за адресою: с. Хажин, вул. Двірська, 29-а був ОСОБА_6, який помер 07.04.2010 року(а.с. 21).

Згідно довідки № 167 від 16.03.2017, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована з 15.11.1985 року в с. Хажин по вул. Двірська, 29, з 1996 року по даний час в с. Хажин по вул. Двірська, 29-а(а.с. 22).

ОСОБА_6 до дня смерті був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3. З ним на день смерті, та протягом шести місяців після смерті були зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_3Р.(а.с. 23).

В силу ч. 1 ст. 60, ст. 63 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи положення приведених норм, суд вважає, що право спільної сумісної власності сторін безумовно розповсюджується на спірний житловий будинок, земельну ділянку. Це майно було придбано у період шлюбу, не є річчю індивідуального користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно п. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно по п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, тощо.

Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Відповідно до ст.т. 133-141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Попри те, що позивачкою в позовній заяві заявлено дві вимоги, судовий збір при зверненні до суду сплачено лише за одну вимогу. Тому з позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 57, 60, 63, 65, 70, 71, 72 СК України, ст.ст. 357, 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 7, 8, 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку № 29-а з господарськими будівлями та спорудами, що по вул. Двірська, 29-а в с. Хажин Бердичівського району Житомирської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину приватизованої земельної ділянки, що по вул. Двірська, 29-а в с. Хажин Бердичівського району Житомирської області.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 704,80 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня, наступного за днем складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя О.В.Замега