Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 766/8553/16-ц

провадження № 61- 9571 св 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Андріїшиної НаталіїПетрівни на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2018 року у складі суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення депозитного вкладу та відсотків.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що 22 вересня 2011 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір депозитного вкладу (вклад «Стандарт»), відповідно до якого вона передала банку грошові кошти в сумі 50000,00 грн на строк до 22 вересня 2012 року під 13% річних, а в подальшому збільшила розмірі вкладу на суму 33 229, 62 грн. Згідно пункту 3 договору, його дія була неодноразово пролонговано. Вимога від 11 квітня 2016 року про повернення всієї суми вкладу з нарахованими відсотками банком залишена без задоволення.

Посилаючись на те, що банк ухиляється від виконання своїх зобов'язань за договором про депозитний вклад, чим порушує її права, як владника, ОСОБА_4 просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму депозитного вкладу в розмірі 86229, 62 грн та суму нарахованих відсотків в розмірі 37 071, 56 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було доведено факт укладення між сторонами договору банківського вкладу.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2017 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором банківського вкладу «Стандарт» від 22 вересня 2011 року в розмірі 115311, 73 грн, з яких 83229, 62 грн. сума вкладу, 32082, 11 грн сума нарахованих відсотків за користування вкладом. Вирішено питання про судові витрати.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що банком було порушено право позивача на отримання депозитного вкладу. ОСОБА_4 повідомив відповідача про розірвання договору, її вимоги про стягнення суми вкладу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги про стягнення відсотків нарахованих на депозитний вклад відповідно до пункту 2.2.3.4.1 Умов і Правил надання банківських послуг підлягають частковому задоволенню, оскільки клієнту повертається сума вкладу та виплачуються відсотки, нараховані виходячи з діючої процентної ставки за вкладом, помноженої на коефіцієнт 0,5.

08 лютого 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факт існування спірних правовідносин між сторонами, наявності грошових коштів на рахунку в банку та невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу. Надані позивачем заява про оформлення банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів не є належними та допустимими доказами. Відповідач не може виконати зобов'язання за договором, оскільки на підставі пункту 5 постанови Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя» ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив діяльність своїх підрозділів на вказаній території. Крім цього, за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів за вкладами покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників».

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

12 квітня 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу банку, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, зазначивши, що доводи скарги не заслуговують на увагу та не спростовують законних висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що 22 вересня 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», в особі філії «Кримського регіонального відділення «ПриватБанк» був укладений договір депозитного вкладу, який складається із заяви № SAMDN 5725 на оформлення вкладу «Стандарт», згідно якої позивач просила оформити у ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний вклад на суму 50000,00 грн на строк 12 місяців до 22 вересня 2012 року під 13% річних. 22 вересня 2011 року, згідно квитанції № 41 ОСОБА_4 внесла на рахунок 50000,00 грн, а згідно квитанції від 5 липня 2013 року поповнила рахунок на 33229, 62 грн.

Підписавши 22 вересня 2011 року вказану заяву про оформлення вкладу «Стандарт» ОСОБА_4 дала свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена.

Особливістю договору приєднання є те, що вкладник приймає й погоджується із запропонованими банком умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частини недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідач не заявляв.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростувало належними та допустимими доказами наявності депозитних зобов'язань перед позивачем за договором банківського вкладу від 22 вересня 2011 року, не спростував відомостей про відкриття по такому договору особових рахунків, наявності платіжних банківських документів про внесення ОСОБА_4 вкладу на загальну суму 83229, 62 грн.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт».

Пунктом 3 цього договору передбачено, що у разі, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один рік, зазначений в заяві строк вкладу продовжується неодноразово без заяви клієнта в банк.

ОСОБА_4 у день закінчення строку вкладу не заявляла банку про свій намір повернути вклад, а відтак договір був неодноразово продовжено.

Згідно з пунктом 4 договору, який кореспондується із пунктом 2.2.1.10.2 Умов та Правил надання банківських послуг, сторони погодили, що при продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору. Наступне продовження вкладу здійснюється в такому ж порядку.

Відповідно до пункту 2.2.3.4.1 Умов та Правил надання банківських послуг, сторони мають право вимагати дострокового повернення вкладу відповідно до чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу з ініціативи клієнта до закінчення мінімального строку вкладу з дати початку / продовження терміну вкладу, клієнту повертається сума вкладу, і виплачуються відсотки, нараховані за ставкою вкладу «до запитання», за фактичний термін користування вкладом. При запитання вкладу після закінчення мінімального терміну вкладу з дати початку / продовження терміну вкладу, але до закінчення терміну вкладу, клієнту повертається сума вкладу та виплачуються відсотки, нараховані виходячи з діючої процентної ставки за вкладом, помноженої на коефіцієнт 0,5.

11 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення суми депозитного вкладу разом з нарахованими відсотками.

Листом № 20.1.0.0.0/7-20160414/3914 від 15 квітня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило позивача про те, що вимушене припинення діяльності банку на території АР Крим призвело до втрати можливості здійснювати банківську діяльність та незаконного вилучення майна банку, виникнення значних матеріальних проблем. З посиланням на статтю 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зазначило, що відповідальність за відшкодування шкоди внаслідок окупації покладено на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК Україниза договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК Українидоговір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК Україниврегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

На підтвердження укладання договору ОСОБА_4 надала квитанції про внесення коштів на депозитний рахунок банку, які були оглянуті судом. Вказані квитанції містять усі необхідні реквізити, а саме відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку; електронний цифровий підпис. Крім того, у матеріалах справи наявна завірена копія заяви № SAMDN 5725 на оформлення вкладу «Стандарт», яка разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір депозитного вкладу «Стандарт».

Виходячи з викладеного, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що між сторонами був укладений вищезазначений договір про депозитний вклад, а позивачем - внесенні кошти на депозитний рахунок банку.

Відповідно до частини четвертої статті 1060 ЦК України якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

У задоволенні письмової заяви позивача про дострокове повернення суми вкладу та виплату нарахованих відсотків, ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовило з посиланням на складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладу в розмірі 83229, 62 грн та суми нарахованих відсотків в розмірі 32082, 11 грн, оскільки між сторонами був укладений договір банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується квитанцією, яка містить всі необхідні реквізити, позивач звертався до відповідача з вимогою повернути вклад, проте ці вимоги виконані не були.

Заперечень щодо визначеного судом розміру банківського вкладу та нарахованих відсотків відповідач суду не надав.

Наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду апеляційної інстанції, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК Українисуд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання оскаржуваного рішення апеляційного суду було зупинено ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2018 року, у зв'язку із залишенням рішення суду без змін необхідно поновити його виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик