АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1258/18 Справа № 199/1535/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Посунся Н. Є.

суддів Варенко О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, КП «Жилсервіс-9» Дніпровської міської ради про встановлення порядку користування квартирою; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: КП «Жилсервіс-9» Дніпровської міської ради, приватний нотаріус ОСОБА_5, відділ державної реєстрації на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області про визнання недійсним договору дарування, зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_2 зазначає, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Іншим співвласником квартири є ОСОБА_3, з якою він не може дійти згоди щодо порядку користування квартирою, а саме, ускладнюється оплата комунальних послуг через наявність одного особистого рахунку та відсутністю взаєморозуміння між співвласниками. Просить визначити порядок користування квартирою, зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні виділеними йому кімнатами та приміщеннями загального користування в квартирі; зобовязати КР «Житлосервіс -5» розділити особисті рахунки.

В зустрічному позові ОСОБА_3 просить визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири, оскільки вона як співвласниця квартири не надавала згоду на вчинення правочину, просить витребувати із незаконного володіння оригінал Свідоцтва про право власності на квартиру.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.. Встановивши, що при укладенні договору дарування ? частини спірної квартири чинний ЦК України не передбачав обовязкового повідомлення іншого співвласника про відчуження, - суд першої інстанції відмовив в задоволенні вимог ОСОБА_3.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять про скасування рішення в частині відмови кожному з них в задоволенні їх позовних вимог, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_2 у скарзі зазначає, що висновок районного суду про те, що він не звертався до відповідачки з пропозицією домовитись про порядок володіння та користування спірною квартирою, є помилковим.

ОСОБА_3 у скарзі вказує, що суд першої інстанції не розглянув її вимоги про витребування оригіналу Свідоцтва про право власності на спірну квартиру, не врахував, що вона як співвласник не була присутня при укладенні договору дарування, правовстановлюючий документ, в якому вона зазначена співвласником, був використаний у нотаріуса без її участі та повернутий не був, в звязку з чим вона позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, а скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 03.08.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (сестра і брат) на праві спільної часткової власності належала по 1/2 частині квартира АДРЕСА_1. Квартира складається із трьох кімнат житловою площею 39,7м2, загальною- 56,3м2, знаходиться на першому поверсі двоповерхового будинку

За договором дарування ОСОБА_4 подарував свою частину спірної квартири ОСОБА_2.

Частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Домовленості про порядок володіння та користування квартирою сторони не дійшли.

Під час судового розгляду справи призначалась судова будівельно-технічна експертиза, із висновків якої від 17.03.2017 року суд 1-ї інстанції встановив, що кімната 5 є прохідною до кімнат 6, 7, які ОСОБА_2 просить передати в користування відповідачці, вхід до кімнат можливий через встановлення перегородок та влаштування дверного прорізу, а вхід до квартири є лише один, через житлове приміщення, що виділяється одному із співвласників.

Проти перенесення існуючого дверного прорізу та демонтажу перегородок між приміщеннями ОСОБА_3 заперечує.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції вірно вважав, що такий порядок користування приміщеннями порушує права одного із співвласників квартири, а тому позовні вимоги в частині визначення порядку користування квартирою, зобовязання ОСОБА_3 виконати спільно з ОСОБА_2 переобладнання квартири задоволенню не підлягають.

Крім того, судом першої інстанції вірно вказано на відсутність належних та допустимих доказів того, що відповідачка будь-яким чином перешкоджає йому в користуванні квартирою, що стало підставою відмови у задоволенні його вимог в частині усунення перешкод у користуванні квартирою.

Що стосується питання поділу особистого рахунку, - то воно вирішується шляхом звернення особи із письмовою заявою про таке до відповідного житлового органу з додатком про підтвердження його права власності на частину квартири. Доказів того, що ОСОБА_2 звертався у встановленому законом порядку із такою заявою та йому в цьому було відмовлено,- ним суду надано не було. В такому випадку звернення до суду в цій частині є передчасним, а тому дана вимога була залишена судом без задоволення.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Керуючись ст. 355 ЦК України, яка передбачає, що кожен співвласників має право самостійно розпоряджатися своєю часткою в майні, яке перебуває у спільній частковій власності, шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, тощо, а також зважаючи на те, що при укладенні спірного договору дарування чинний ЦК України не передбачає обовязкове повідомлення другого співвласника про відчуження саме за договором дарування частки квартири, - суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оспорюваний договір був вчинений з дотриманням вимог ст. 203 ЦК України, а тому правильно залишив без задоволення вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування ? частини квартири та витребування з незаконного володіння оригіналу Свідоцтва про право власності на квартиру.

Доводи ОСОБА_2 в скарзі про те, що він готовий відступити від ідеальних часток на користь відповідачки, а також про те,що у нього відсутні ключі від спірної квартири, що свідчить про перешкоди в користування квартирою з боку ОСОБА_3, є необґрунтованими, оскільки ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції апелянтом не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили зазначене.

Твердження ОСОБА_3 у скарзі, що суд першої інстанції не розглянув її вимоги про витребування оригіналу Свідоцтва про право власності на спірну квартиру, оскільки правовстановлюючий документ, в якому вона зазначена співвласником, був використаний у нотаріуса без її участі та повернутий не був, в звязку із чим вона позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном, також є безпідставними, оскільки райсуд дійшов вірного висновку, що спірний договір дарування відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, правильно відмовив у позовних вимогах в частині витребування оригіналу Свідоцтва про право власності на квартиру, з огляду на те, що дане питання може бути вирішено іншим шляхом, зокрема, шляхом отримання дублікату Свідоцтва.

Усі інші доводи апелянтів апеляційним судом перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що при вирішенні вказаних спорів суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази, встановивши дійсні обставини справи, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального законів підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

В звязку із залишенням апеляційних скарг без задоволення, сплачені апелянтами судові збори відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова чинна з моменту прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 30 травня 2018 року.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_6