Справа № 487/6340/17
Провадження № 2/487/759/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді - Кузьменко В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Каламурза О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

30.11.2017 року представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", в якому просив поновити ОСОБА_3 на посаді контролера команди охорони Загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП "Адміністрації морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту); стягнути з ДП "Адміністрації морських портів України", в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрації морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу; судові витрати покласти на відповідача.

В позові позивач зазначив, що він обіймав посаду контролера команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» та наказом начальника філії №526/о від 01.11.2017 року був звільнений з займаної посади 01.11.2017 року на підставі п.1ст. 40 КЗпПза скороченням штату, підставою звільнення є наказ №849 від 28.08.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису». При цьому, він є членом профспілкового комітету, але згоду на його звільнення відповідач від профспілки не отримав, тобто не виконав вимогст.43 КЗпП, що є істотним порушенням його прав. В порушення п.4.1.1 Колективного договору таст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідач звернувся із поданням до Профспілки, яка відмовила у наданні згоди на його звільнення. Після чого листом вих.№05-ПК-519 від 26.10.2017 року Профспілка роз'яснила роботодавцю правове обґрунтування такої відмови. Крім того,ч.1 ст. 40 КЗпП передбачає звільнення у випадку змін в організації виробництва і праці, але такі зміни не відбулись та не могли відбутися. Так, між відповідачем та ТОВ «Охоронна компанія «Альфа безпека» було укладено договір про надання послуг з охорони з 12.12.2017 року, проте відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про морські порти України» передбачено обов'язкове створення та забезпечення функціонування АМПУ загонів охорони морського порту та відповідне питання знаходиться за межами розсуду роботодавця, а тому сторонні організації не наділені чинним законодавством правами загону охорони морського порту, а тому можуть здійснювати лише допоміжні функції із забезпечення режиму порту, при цьому згідно Постанови КМУ №937 від 11.11.2015 року охорона майна ДП «АМПУ» може здійснюватися на договірних засадах виключно органами поліції охорони.

12.03.2018 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що перелік заходів, що тягне скорочення численності або штату працівників наданий у ст. 49-4 КЗпП та власник не зобов'язаний інформувати профспілки про інші зміни в організації виробництва і праці, у даному випадку мова йде про структурні зміни, що тягнуть скорочення чисельності чи штату працівників. Згідно ст. 64 ГК, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис, тобто власник на свій розсуд має право формувати штат і структури підприємства, змінити чисельність працівників певного фаху і кваліфікації та чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, що не забороняє одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, змінити чисельність інших посад. Тому надання інформації профспілки про майбутнє звільнення працівників, у зв'язку зі скороченням штату, яке не пов'язане з ліквідацією, реорганізацією підприємств, зміною форми або частковим зупиненням виробництва, не є порушенням законодавства та не може бути підставою для відмови в наданні згоди на звільнення працівника. Позивач вважає, що відповідачем порушено ст.49-2 КЗпП, оскільки йому не запропоновано всі вакантні посади, наявні в державному підприємстві Адміністрація морських портів України. Таке судження позивача суперечить фактичним даним та матеріалам справи. На доказ дотримання відповідачем вимог ст.49-2 КЗпП, до матеріалів справи долучено Пропозиції до ДП АМПУ (Лист ДП АМПУ від 12.10.2018 року № 01-03/604). Позивач 26.10.2017 року був з ними ознайомлений та власноруч відмовився від запропонованих вакансій. Дї адміністрації щодо внесення змін до штатного розпису є обґрунтованими та правомірними, зумовлені насамперед обєктивними потребами спрямованими на оптимізацію виробничих процесів та вдосконалення організаційної структури підприємства, це є внутрішня господарська діяльність підприємства та судом не може обговорюватися.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, підтвердили викладені у позовній заяві обставини, просив про задоволення вимог.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 працював в ДП «Миколаївський морський торговельний порт» та наказом №526/о від 01.11.2017 року начальника адміністрації був звільнений з посади контролера служби загальної охорони та режиму /загін загальної охорони/ команда охорони на підставі наказу начальника адміністрації від 28.08.2017 року №849 "Про внесення змін до штатного розпису" у зв'язку зі скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Крім того, згідно із частинами 1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Оскільки обов'язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади, які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

31.08.2017 року контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму ОСОБА_3 було ознайомлено з попередженням про скорочення зі шатного розпису посади контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони.

В цей же день позивачу була надана пропозиція, у відповідності до ст.49-2 КЗпП України, з переліком наявних вакантних постійних посад філій ДП «Адміністрація морських портів України», з якою ОСОБА_3 ознайомився.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7ст. 40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою змовою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч.1ст. 43 КЗпП).

Позивач є членом Професійної спілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торгівельного порту.

В судовому засіданні відповідачем не заперечувався той факт, що підприємство не зверталося до профспілки за отриманням попередньої згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_3, зазначав, що начальником адміністрації був направленний лист вих.№ 18-11/4378 від 20.07.2017 року голові Профспілки працівників морського транспорту ММТП ОСОБА_4, в яких зазначалось, що у зв'язку із структурними змінами адміністрація Миколаївського морського порту в жовтні 2017 року планує скорочення наступних посад: 1 од. старшого контролера з посадовим окладом 3670 грн., 7 од. старших контролерів з посадовим окладом 3490 грн., 4 од. водія автотранспортних засобів з посадовим окладом 3560 грн., 4 од. сторожа з посадовим окладом 3200 грн., 34 од. контролерів з посадовим окладом 3200 грн., але, на думку суду, це не свідчить про належне дотримання відповідачем вимог ст.49-2 КЗпП України.

Зі змісту витягу із протоколу №3/70 від 19.10.2017 року засідання президії профкому, наданого на вимогу суду, вбачається, що профспілковий орган відмовив у наданні згоди на звільнення за скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України ОСОБА_3, у звязку з порушенням ДП "АМПУ" вимог ст.22 ЗУ "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", п. 4.1.1 Колективного договору на 2013-2018 роки, ст.49-2 КЗпП України.

Отже, оцінивши вищевикладене у сукупності, суд приходить до переконання, що звільнення позивача за п.1 ч.1ст. 40 КЗпП України було проведено з порушенням вимог ст. 49-2 КЗпП України, ст.ст.43,252 КЗпП України,ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а тому наказ про звільнення ОСОБА_3 №526/о від 01.11.2017 року є незаконним.

При цьому суд враховує обставини викладені відповідачем у відзиві стосовно того, що згідно ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до положення про Миколаївську філію ДП «Адміністрація морських портів України», затвердженого наказом міністерства інфраструктури України від 18.04.2014 року, МФ ДП «Адміністрація морських портів України» є відокремленим підрозділом підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені підприємства частину господарської діяльності. Філія має окремий баланс, який входить до зведеного балансу підприємства. До штату філії відповідно до її штатного розпису можуть входити безбалансові структурні підрозділи (відділи, служби тощо), які діють на підставі положень, затверджених начальником філії (п. 3.1, 3.3, 3.4). Відповідно до п. 5.7 Положення керівник філії самостійно встановлює чисельність працівників та затверджує штатний розпис. Організаційна структура філії та штатний розпис в частині керівного складу затверджується начальником філії за погодженням з головою підприємства. Начальник філії у порядку, визначеному законодавством України, статутом підприємства, цим Положенням, розпорядчими документами підприємства, внутрішніми актами філії та відповідно до штатного розпису філії призначає на посаду та звільняє з посади працівників філії (п. 5.9 Положення). З метою забезпечення ефективного виконання завдань та функцій, покладених на адміністрацію Миколаївського морського порту, керуючись листами МФ ДП «Адміністрація морських портів України» від 09.08.2017 року №18-18/5127, ДП «Адміністрація морських портів України» від 19.08.2017 року №5176, т.в.о. начальника адміністрації ОСОБА_5 видано наказ №849 від 28.08.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису», яким з 01.11.2017 року скоротити зі штатного розпису Служби загальної охорони та режиму загону загальної охорони команди охорони: 1 од. старшого контролера з місячною тарифною ставкою 3670 грн., 7 од. старшого контролера з місячною тарифною ставкою 3490 грн., 34 од. контролера з місячною тарифною ставкою 3200 грн., 4 од. водія автотранспортних засобів з місячною тарифною ставкою 3560 грн., 4 од. сторожа з місячною тарифною ставкою 3200г., у тому числі і посаду, що обіймає позивач.

Але при цьому, суд звертає увагу на те, що змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.Вживані у цій нормі поняття: ліквідація, реорганізація, перепрофілювання, банкрутство, скорочення чисельності або штату працівників - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів. Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться в ст. ст. 80, 104 - 111 ЦК України, ст. ст. 62-66, 79-92 ГК України, ст. ст. 1-22 Закону України Про господарські товариства. Згідно з цими нормами підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи. Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством (ст. 95 ЦК України, ч. 4 ст. 64 ГК України). Відтак підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України може бути ліквідація або реорганізація саме підприємства, установи, організації як юридичної особи. Ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України, в той час як відповідачем при звільненні позивача зазначених норм права дотримано не було.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже ОСОБА_3 слід поновити на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2017 року по 01.06.2018 року. При цьому розмір середнього заробітку необхідно розраховувати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 з наступними змінами. Згідно пунктів 2, 5, 8 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Як вбачається з довідки відповідача (розрахунок Таб. №597 ОСОБА_3С.) середньогодинний заробіток позивача за два останніх місяця роботи до звільнення становить 40,25 грн. (12980,27 (заробітна плата)/ 345 (відпрацьовані години).

У період з 01.11.2017 року по 01.06.2018 року (дата ухвалення рішення) ОСОБА_3 повинен був відпрацювати 1165 год.

Таким чином, з відповідача на користь позивач підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у загальному розмірі 46488,75 грн.

Таким чином, суд вважає вимоги позову обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред'явленні позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції дійсній на момент звернення позивача з позовом до суду, на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збіру загальному розмірі 1762 грн.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 141, 259, 263-268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_3 до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про поновлення на роботі задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 на посаді контролера команди охорони Загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Стягнути з державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, ) на користь ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1), середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 46488 (сорок шість чотириста вісімдесят вісім) гривень 75 копійок.

Ситягнути з державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в дохід держави судовий збір у розмірі 1762 (одної тисячі сімсот шістдесят дві) гривні.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області.

Згідно з п.п.15.5 п.15 ч.1 перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя Заводського районного суду

м. Миколаєва В.В.Кузьменко