АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1754/18Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: 24 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

за участю секретарів Анкудінова О.І., Винник І.М.

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго»

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10;

особа, що подає апеляційну скаргу - КПТМ «Черкаситеплокомуненерго»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2015 року, ухваленого під головуванням судді Пироженко В.Д. у залі Соснівського районного суду м. Черкаси № 214 о 10 год. 45 хв. 23 грудня 2015 року, по справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення боргу, - :

в с т а н о в и в :

26.05.2015 року позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» звернулось в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається, що 13.01.2015 року Соснівським районним судом м. Черкаси було винесено судовий наказ щодо стягнення з відповідачів боргу за оплату за житлово-комунальних послуг. 11.02.2015 року судовий наказ скасовано судом. Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» вказує, що надавало послуги з централізованого теплопостачання та опалення квартири АДРЕСА_1. Проте, свого обов`язку зі сплати коштів за надані послуги відповідачі належним чином не виконували, у зв`язку з чим станом на 01.02.2015 року виник борг відповідачів перед «Черкаситеплокомуненерго» за спожиту теплову енергію у розмірі 32803,39 грн.

Уточнивши позовні вимоги КП «Черкаситеплокомуненерго» просило стягнути з відповідачів солідарно станом на 01 липня 2015 року заборгованість у розмірі 15290 грн. 33 коп., 6 105 грн. 92 коп. - інфляційні збитки, 418 грн. 08 коп. - 3 % річних, а всього 21 814 грн. 33 коп.

У судовому засіданні КП «Черкаситеплокомуненерго» зменшило позовні вимоги та просило стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 13736 грн. 52 коп. станом на 01 липня 2015 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2015 року позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10 про стягнення боргу - залишити без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не вказав, яка сума боргу підлягає стягненню з відповідачів, оскільки у матеріалах справи міститься декілька розрахунків щодо заборгованості відповідачів, які різняться між собою, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» оскаржило рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначається, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не взято до уваги, що виключно кредитор має право визначати коло солідарних боржників , тому судом не повно з'ясовані обставини справи, що мають значення для вирішення справи, що привезло до неправильного застосування норм матеріального права та прийняття неправомірного рішення. На підтвердження суми заборгованості позивач надав уточнений розрахунок суми заборгованості за використану теплову енергію за період з 01.03. 2011 року по 01.07. 2015 року у сумі 15290 грн. 33 коп. та розрахунок інфляційних збитків на суму 6105, 92 грн., 3 % річних у розмірі 418, 08 грн. Також скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності розділення заборгованості між співвідповідачами , оскільки як пояснював представник позивача у судовому засіданні , що за квартирою АДРЕСА_1 закріплений особовий рахунок, який не розділений на час розгляду справи мешканцями квартири, а тому слід стягувати заборгованість солідарно з всіх відповідачів, не ділячи кожному споживачу окремо його борги. Лише після розділення між мешканцями квартири особового рахунку у спосіб, визначений законом, позивач зможе окремо кожному нараховувати оплату за послуги використання теплової енергії. Відповідачі визнали заборгованість, жодних заперечень та спростувань розрахунків з їх боку не було надано суду, тому відповідачі безпідставно просили розділити борг, а суд дійшов невірних висновків, погодившись із доводами відповідачів. Тому КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», стягнути солідарно з відповідачів борг за спожиту теплову енергію, який виник станом на 01.07.2015 року у сумі 15290,33 грн., а також 6105,92 грн. інфляційних збитків та 418,08 - 3% річних, судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2016 року апеляційну скаргу КП «Черкаситеплокомуненерго» задоволено частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2015 року скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - по 1 628 грн. 34 коп. з кожного, з ОСОБА_7 - 599 грн. 78 коп. на користь КП «Черкаситеплокомуненерго» боргу з постачання теплової енергії.

Стягнуто із ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - по 2 501 грн. 23 коп. з кожного, з ОСОБА_7 - 563 грн. 01 коп. на користь КП «Черкаситеплокомуненерго» боргу за водопостачання.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позову КП «Черкаситеплокомуненерго» - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2016 року КП «Черкаситеплокомуненерго», ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення суду апеляційної інстанції .

Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року касаційні скарги Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго», ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_6 - задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17 жовтня 2018 року апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2015 року по справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення боргу прийнято до свого провадження.

Справу призначено до розгляду на 31 жовтня 2018 року на 15 год. 30 хв. за адресою вул. Верхня Горова, 29, м. Черкаси, 18002. У подальшому розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2015 року неодноразово відкладавсяу зв'язку із неотриманням відповідачами судових повісток, та розгляд апеляційної скарги було перенесено на 27 листопада 2018 року на 12 год. 00 хв.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційному суду Черкаської області у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, відповідачів, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи у сукупності, судом не застосовано норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Суд, вирішуючи спір, та постановляючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Черкаситеплокомуненерго» про стягнення боргу, суд виходив з недоведеності позовних вимог, посилаючись, що позивач не надано суду належних доказів у підтвердження позовних вимог, не надано відповідних розрахунків, не вказано, яка саме сума боргу підлягає стягненню з відповідачів, оскільки у матеріалах справи містяться декілька розрахунків щодо заборгованості відповідачів, які різняться між собою, що не дає суду визначитись, який розрахунок слід прийняти, а тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції , оскільки вважає висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи, наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, судом допущено порушення вимог матеріального права, виходячи з наступного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно до статті 13 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на кілька видів, якими, у тому числі є послуги з централізованого постачання гарячої води, централізованого опалення.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції Комунальне підприємство «Черкаситеплокомуненерго» надавало послуги з централізованого теплопостачання та водопостачання до квартири АДРЕСА_1.

Із матеріалів справи вбачається, що за вищевказаною адресою на ім`я ОСОБА_4 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1. Також у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 - дочка, ОСОБА_14 - зять, ОСОБА_7 - син, ОСОБА_12 - онука, ОСОБА_11 - онука, ОСОБА_10 - онука, що підтверджується довідкою Комунального підприємства Соснівської служби утримання будинків Черкаської міської ради від 25 червня 2015 року (а.с. 48).

У зв`язку з несплатою відповідачами за послуги із централізованого теплопостачання та водопостачання гарячої води вказаної квартири з 01 березня 2011 року по 01 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 15 290 грн. 33 коп., 6 105 грн. 92 коп. - інфляційні збитки, 418 грн. 08 коп. - 3% річних, а всього 21 814 грн. 33 коп.

Судовим наказом Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10 заборгованість зі сплати за житлово-комунальні послуги у розмірі 31 409 грн. 33 коп.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2015 року заяву ОСОБА_4, ОСОБА_7 про скасування судового наказу задоволено, судовий наказ від 13 січня 2015 року скасовано (а. с. 6).

Із матеріалів справи також вбачається, що 17 червня 2015 року ОСОБА_4 подавала до суду першої інстанції заперечення, у якому просила застосувати у справі строк позовної давності (а. с. 35).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У відповідності до частини першої, другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного і кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Апеляційний суд, вважає, що оскільки Комунальне підприємство «Черкаситеплокомуненерго» зверталося із судовим наказом, тому доводи ОСОБА_4 не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки, судовий наказ відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні, та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу у порядку, передбаченому розділом II ЦПК України 2004 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), перериває строк позовної давності.

Згідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані сплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 та ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов'язані щомісячно сплачувати вартість комунальних послуг. У разі незгоди споживача щодо якості та кількості наданих послуг ст. 18 Закону встановлює порядок оформлення претензій до надання житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші).

Згідно зі ст. 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Таким чином, враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, апеляційний суд, погоджується з доводами позивача, що відповідачами не сплачувались кошти за користування наданими їм послугами, тому виникла заборгованість станом на 01 липня 2015 року підлягає стягненню у судовому порядку солідарно з всіх відповідачів.

Відповідно до ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлене договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на вищевикладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора-вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Апеляційний суд вважає, що закріплена у п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68 цс12, від 30 травня 2013 року у справі 6-59цс13.

Отже, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за теплову енергію та сум індексу інфляції, 3 % річних по особовому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_4, яка проживає за адресою АДРЕСА_1, який наявний у матеріалах справи, з 01 березня по 01 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 15 290 грн. 33 коп. Згідно до розрахунку інфляційні збитки становлять 6 105 грн. 92 коп., 3 % річних - 418 грн. 08 коп., а всього 21 814 грн. 33 коп.

Під час розгляду апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_4 було надано докази, а саме квитанції про сплату боргу у розмірі 267 грн. 01 коп. та 296 грн. 00 коп., які були оглянуті та долучені до матеріалів справи, тому вказана сума в розмірі 563 грн. 01 коп. підлягає виключенню із суми заборгованості, тобто 21 814 грн. 33 коп. - 563 грн. 01 коп. = 21 251 грн. 32 коп. , оскільки дана сума була сплачена відповідачем на виконання рішення суду апеляційної інстанції від 15 квітня 2016 року.

Таким чином, враховуючи наявні у матеріалах справи належні, допустимі та достовірні докази, обставини справи, апеляційний суд, враховуючи надану суду ОСОБА_4 квитанцію про часткову сплату боргу у загальній сумі 563 грн. 01 коп., приходить до висновку, що стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає суму у розмірі 21251 грн. 32 коп., де сума боргу зменшилась на 563 грн. 01 коп. , що сплачено за борги станом на 01.07. 2015 року.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, приймаються до уваги колегією суддів, апеляційного суду, спростовують висновки суду першої інстанції, тому підлягають задоволенню, оскільки є підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10 про стягнення боргу підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову. Тому слід стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги на користь КП «Черкаситеплокомуненерго» із ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_7 солідарно у розмірі 21251 грн. 32 коп. станом на 01 липня 2015 року.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго», то слід стягнути судові витрати на користь КП «Черкаситеплокомуненерго» із ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_7 по 65 грн. з кожного судових витрат за сплату судового збору, всього у розмірі 390 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10 про стягнення боргу - скасувати, прийняти нову постанову.

Стягнути заборгованість за житлово - комунальні послуги на користь КП « «Черкаситеплокомуненерго» із ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_7 солідарно у розмірі 21251, 32 грн. станом на 01 липня 2015 року.

Стягнути на користь КП « «Черкаситеплокомуненерго» із ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_7 по 65 грн. з кожного судових витрат за сплату судового збору у розмірі 390 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Василенко Л.І.

Фетісова Т.Л.