СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1206/17

пр. № 2/759/717/18

21 червня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі:головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря судового засідання Чернишук К.О.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, в якому після зміни предмету позову у заяві від 03.07.2017 за №28765 просить стягнути з відповідача 60000 дол. США 00 центів, посилаючись на те, що у вересні 2016 р. відповідач звернулася до позивача з проханням про надання їй боргу. На підставі попередньої домовленості між сторонами щодо укладання в майбутньому договору позики, 13.09.2016 позивач здійснив міжнародний платіж та перерахував відповідачу кошти у розмірі 60000 дол. США 00 центів. В подальшому відповідного договору позики укладено не було через недосягнення згоди щодо істотних умов договору, відповідач почала уникати позивача. Посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові. При обґрунтуванні заяви про зміну підстав позову та зменшення розміру суми відшкодування представники зазначили, що позивачем на 35000 (тридцять п'ять тисяч) фунтів стерлінгів, який здійснений 12.10.2016 міжнародним переказом HSBC ОСОБА_5 (а.с. 8-9) подано позовну заяву із відшкодуванням зазначеної суми до Києво-Святошинського районного суду Київської області, яка ухвалою суду призначена до розгляду.

Представники відповідача проти позову заперечували з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, в письмових запереченнях від 07.11.2017 зазначили, що переказ спірної суми коштів позивачем надавався добровільно, за його власною ініціативою, в якості подарунку, благодійної безповоротної допомоги, що в силу ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню. Жодних домовленостей про надання у борг коштів між сторонами не було.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 13.09.2016 о 18 год. 31 хв. позивач здійснив переказ коштів через Баністмо Апп (Banistmo App) на суму 60000 дол. США 00 центів ОСОБА_5 (а.с. 6-7).

У судовому засіданні представники відповідача підтвердили факт отримання вказаних коштів відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

17.03.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 60000 дол. США 00 центів та 35000 фунтів стерлінгів через недосягнення істотних умов укладення договору позики. Вказану вимогу відповідач отримала поштовим засобом зв'язку 27.03.2017 (а.с. 43-47).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.01.2017, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської обл. на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.2016 здійснено реєстрацію права приватної власності за відповідачем на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Суд звертає увагу на те, що вказана квартира придбана відповідачем через 16 днів після отримання першої частини грошових коштів. Представник позивача у судовому засіданні підтвердив факт придбання майна саме за отримані кошти від позивача на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з третьою особою.

Представник позивача неодноразово звертався до суду із заявами про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно-квартири, грошові кошти, автомобіль відповідача (а.с. 18-20, 70-72,75-77, 80-82, 85-87, 179-180).

Ухвалою суду від 06.02.2017, 03.07.2017, 11.04.2018 заяву про забезпечення позову залишено без задоволення з підстав ненадання належних відомостей та доказів необхідності забезпечення позову, відсутності причин, обґрунтувань доцільності застосування заходу забезпечення позову, не зазначення яким чином не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, відсутність доказів належності відповідачу автомобіля (а.с. 24, 73а, 78а, 83а, 89, 191).

Ухвалою суду від 27.11.2017 заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 144, 173).

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Зокрема, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, ч. 1, ч. 2ст. 509 ЦК України, цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень наведених положень дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч . 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Вказані висновки суду узгоджуються з постановою Верховного суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13.

Судом встановлено, що правова підстава щодо отримання коштів між соронами не виникала, договір позики чи інший правочин не укладався, а тому оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні ст. 1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню.

Посилання сторони відповідача на те, що кошти отримані в якості подарунку, не заслуговують на увагу, оскільки в силу ч. 5 ст. 719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Розмір отриманих коштів від позивача, в якості подарунку, підлягав укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню. Проте даний договір між сторонами не укладався, нотаріально не посвідчувався, а тому вказані посилання є необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір 8000 грн 00 коп. за звернення позивача до суду із позовними вимогами та 320 грн 00 коп. за звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову, яка судом 27.11.2017 задоволена, а тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись вимогами, ст.ст. 11, 177, 202, 205, 207, 509, 1212 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 48, 76-82, 141, 205, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно отриманих коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) грошові кошти у розмірі 60000 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 8320 (вісім тисяч триста двадцять) грн 00 коп.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення залишена без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлння ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 21.06.2018.