Справа № 543/851/15-ц
Провадження № 2/539/1/2018
Справа №543/851/15-ц
Пров. №2/539/1/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Іващенка Ю.А.,

при секретарях Мирна Т.Ф., Карпенко Т.П.,

з участю : представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.08.2015 року відповідач ОСОБА_2 у своєму листі, який було на¬правлено до Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області, на ім'я слідчого Оржицького РВ УМВС ОСОБА_4 зазначив наступне: «Повідомляю, що мені відо¬мо про внесення відомостей до ЄРДР відносно моїх законних дій за ст. 182 КК України. Зроблено це на прохання особи на прізвище ОСОБА_5, яка при вирі¬шенні питання призначення на посаду судді приховала відомості про судимості свого чоловіка. Я знаю, що це зроблено за вказівкою таких злочинців як ОСОБА_3».

06.08.2015 року відповідач ОСОБА_2 у своєму другому листі, який було направлено особисто йому, через канцелярію Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області, як начальнику цього ж райвідділу, де зазначив наступне : «Повідомляю, що я і в подальшому бу¬ду законним шляхом перешкоджати вам у здійсненні злочинів (корупція, постановлення незаконних рішень і т.ін.), які ви вчиняєте на території району».

Вважав, що своїми діями відповідач охарактеризував його, як злочинця, як особу, що з легкістю порушує закон, як особу, яка не має високих моральних цінностей. Така необґрунтована характеристика пригнічує його честь та гідність. Пригнічення немайнових прав, відносно яких Конституцією України передбачено обов'язок стави¬тись з повагою, обґрунтовується тим, що жодній нормальній цивілізованій людині неприємно чути (дізнаватись) про себе безпідставні звинувачення у вчиненні зло¬чинних діянь та інших ганебних вчинків, з точки зору моралі.

У результаті цього була принижена його честь, гідність та ділова репутація.

Поширена відповідачем інформація щодо нього, висловлена у листах відповідача, має характер завідомо неправдивої, тобто недостовірної, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію. Така інформація не є оціночним судженням, а отже підлягає спростуванню.

З листів відповідача вбачається, що він (ОСОБА_3) зло¬чинець, вчиняє злочини, корупцію, постановляє незаконні рішення і таке інше.

З моменту призначення його начальником Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області, відповідно до наказу начальника УМВС України в Полтавській області № 466 о/с від 20.09.2015 року, він постійно виконує свої службові обов'язки в межах своїх повноважень та у відповідності до Конституції України, за¬конів України.

Відповідно до ч.1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком су¬ду. До цього часу не існує жодного рішення суду, що набрало законної сили, яким би мене було визнано злочинцем.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань .

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову ре¬путацію.

Таким чином, інформація, яку поширив відповідач, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом. При цьому, поширена інформація є доведеною до відома багатьох осіб.

Порушення його прав поширенням недостовірної інформації полягає в тому, що такі відомості ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію в очах невизначеного кола осіб (ОСОБА_4, працівники канцелярії райвідділу міліції), які могли читати такий лист-звернення, з точки зору додержання ним законів України та загальноприйнятих норм моралі.

Поширена інформація формує думку, що він тісно пов'язаний з корупційною діяльністю, більш того, особисто вчиняє кримінально карані діяння.

Вищевказана недостовірна інформація порушує його особисті немайнові права, що виражається у негативному упередженому ставленні до нього з боку осіб, які отримали листи-звернення відповідача, зокрема слідчого ОСОБА_4, пра¬цівники канцелярії.

У зв'язку з неправомірним поширенням відповідачем широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно нього, він в даний час знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу. В результаті чого, у нього різко знизилась працездатність, що, в свою чергу, негативно впливає на виконання посадових обов'язків та на повагу робочого колективу до нього. А також стало при¬чиною порушення функції сну.

Вважає, що своїми діями відповідач спричинив йому моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000 грн.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_3 прохав суд : визнати, що поширена відповідачем ОСОБА_2 інформація у його листах від 06.08.2015 року, адресованих слідчому Оржицького РВ УМВС ОСОБА_4 про те, що: «Я знаю, що це зроблено за вказівкою та¬ких злочинців як ОСОБА_3», та в листі адресованому йому, ОСОБА_3, начальнику Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області про те, що: «Повідомляю, що я і в подальшому буду законним шляхом перешкоджати вам у здійсненні злочинів (корупція, постановлення незаконних рішень і т.ін.), які ви вчиняєте на території району», не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 50 000 грн. моральної шкоди.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явився, про час та місце його проведення був належним чином повідомлений.

Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, прохав його задовольнити, обгрунтовував позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. Вважав безпідставними посилання відповідача в ході судового розгляду даної справи на те, що він не писав листів від 06.08.2015 року, які містять завідомо неправдиву інформацію та порушують права позивача, оскільки з самого початку ОСОБА_2 не заперечував свого авторства щодо даних листів, оскаржував висновки щодо розгляду цих своїх заяв. Почав заперечувати своє авторство лише після отримання висновку експертизи у даній справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснював, що він позов не визнає, прав позивача ніяким чином не порушував і взагалі листів, які стали підставою подачі даної позовної заяви, не писав. В судове засідання 29.11.2018 року відповідач не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином. Від третьої особи до суду надійшов, лист, у якому Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області прохало суд розглядати справу за відсутності їх представника.

З'ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено, що наказом начальника УМВС України в Полтавській області № 466 о/с від 20.09.2013 року позивача ОСОБА_3 призначено начальником Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області (т.1 а.с. 9).

03.08.2015 року відповідачем ОСОБА_2 направлено начальнику Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_3 лист, що надійшов до Оржицького РВ 06.08.2015 року, наступного змісту : «Повідомляю, що мені відомо про внесення відомостей до ЄРДР відносно моїх законних дій за ст. 182 КК України. Зроблено це на прохання особи на прізвище ОСОБА_5, яка при вирішенні питання призначення на посаду судді приховала відомості про судимості свого чоловіка. Я дуже вдячний вам за таку оцінку моєї діяльності на посаді судді - значить я на правильному шляху. Повідомляю, що я і в подальшому буду законним шляхом перешкоджати вам у здійсненні злочинів (корупція, постановлення незаконних рішень і т.ін.), які ви вчиняєте на території району. Можете порушити ще десять кримінальних справ відносно мене, але я свою позицію не зміню. Я буду спрямовувати свою діяльність на те, щоб на території району діяли закони, а не міліцейське свавілля.». (т.1 а.с. 10).

03.08.2015 року відповідачем ОСОБА_2 направлено слідчому Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 лист наступного змісту : «Повідомляю, що мені відомо про внесення відомостей до ЄРДР відносно моїх законних дій за ст. 182 КК України. Зроблено це на прохання особи на прізвище ОСОБА_5, яка при вирішенні питання призначення на посаду судді приховала відомості про судимості свого чоловіка. Я знаю, що це зроблено за вказівкою таких злочинців як ОСОБА_3. Повідомляю, що я не мав наміру порушувати недоторканність приватного життя, а намагався встановити законність призначення на публічну посаду судді особи ОСОБА_5 та законність її діяльності на цій посаді». (т.1 а.с. 11).

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. ст. 280, 1167 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно висновку № 8903 лінгвістичної експертизи від 11.10.2017 року тексти заяв від 03.08.2015 року містять негативну інформацію щодо особи ОСОБА_3, негативна інформація щодо особи ОСОБА_3 викладена у формі фактичних тверджень, в текстах заяв вжито загальновживану лексику, окремі лексеми, наприклад слово «злочинець», має виражену негативну конотацію (т.2 а.с. 131-139).

У відповідності до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 у випадку, коли особа звертається до зазначених у ст. 40 Конституції України органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 v008p710-03 ) (справа про поширення відомостей). Разом з тим, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 у справі про поширення відомостей наголошується на тому, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

З огляду на викладене суд вважає, що в даному випадку відповідач ОСОБА_2 направив листа від 03.08.2015 року на ім'я позивача, який був начальником Оржицького РВ, саме у зв'язку з, як він вважав, внесенням відомостей щодо нього до ЄРДР, тобто у кримінальному провадження, у якому він, як його учасник, особа відносно якої внесено відомості до ЄРДР, має певні права, в тому числі і право на захист та вказані відомості підлягали перевірці.

Викладене також підтверджується тим, що на вказаному листі на ім'я позивача (т.1 а.с. 10), проставлено резолюцію «до матеріалів кп», тобто адресат також вважав, що даний лист має бути приєднаним до даного кримінального провадження.

Також відповідач звернувся із даним листом до органу, уповноваженого на вирішення даного питання.

Крім цього, як вбачається із листа від 03.08.2015 року на ім'я слідчого Оржицького РВ ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 також і з даним листом звернувся до уповноваженого на прийняття відповідного рішення органу, та у зв'язку з внесенням відносно нього, як він вважав, відомостей до ЄРДР та реалізуючи свої права у кримінальному провадженні.

Листом Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області від 17.08.2015 року № С-47 підтверджено факт перебування у провадженні Оржицького РВ матеріалів кримінального провадження № 0000159 від 24.06.2015 року за ч.1 ст. 182 КК України, даним листом ОСОБА_2 повідомлено, що про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 182 КК України його не повідомлено (т.1 а.с. 153).

Згідно листа Оржицького ВП ГУНП в Полтавській області від 05.09.2016 року №2837/115/118/01-2016 оригінали заяв ОСОБА_2 датовані 03.08.2015 року на ім'я слідчого Оржицького РВ ОСОБА_4 та начальника Оржицького РВ ОСОБА_3 знаходяться в кримінальному провадженні № 0000159 від 24.06.2015 року (т.1 а.с. 225).

Враховуючи викладене, суд розглядає листи ОСОБА_2 від 03.08.2015 р. на ім'я начальника Оржицького РВ ОСОБА_3 та слідчого Оржицького РВ ОСОБА_4 в контексті реалізації відповідачем своїх прав у кримінальному провадженні, викликаному наміром захистити свої права, відомості, у зазначених листах адресовані посадовим особам, уповноваженим на вирішення питань, що у них висвітлені, а тому факти, викладені в заявах від 03.08.2015 року, не можна вважати недостовірною інформацією у розумінні ст. 277 ЦК України.

Звернення до правоохоронного чи державного органу із заявою або скаргою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган наділений владними повноваженнями щодо поновлення законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника, не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України у справі про офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 7 ЦК УРСР (справа № 1-9/2003 від 10 квітня 2003 року №8-рн/2003), межі допустимої інформації щодо посадових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства.

Висновки суду підтверджуються і тим фактом, що за заявами ОСОБА_2 від 03.08.2015 року на ім'я начальника Оржицького РВ ОСОБА_3 та слідчого Оржицького РВ ОСОБА_4, що надійшли до канцелярії Оржицького РВ 06.08.2015 року, Оржицьким РВ проводилася відповідна перевірка (т.1 а.с. 226-229).

Вищезазначені висновки суду узгоджуються із правовими позиціями ВСУ, висловленими у рішенні від 06 лютого 2008 року по справі №6-19565св06 та від 23 січня 2008 року у справі №6-9221св07, та в ухвалі ВССУ від 20 січня 2016 року у справі № 6-35259ск15.

Враховуючи викладене, також не підлягають задоволенню і похідні вимоги, від позовної вимоги про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, про відшкодування моральної шкоди.

Разом із тим, суд вважає безпідставним твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що заяв від 03.08.2018 року на ім'я начальника Оржицького РВ ОСОБА_3 та слідчого Оржицького РВ ОСОБА_4 він не писав.

При цьому суд враховує, що сам по собі факт відсутності оригіналів даних заяв у матеріалах цивільної справи не підтверджує позицію відповідача з приводу його авторства цих заяв, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що оригінали даних заяв знаходяться у матеріалах кримінального провадження № 0000159 від 24.06.2015 року, яке на даний час є незакінченим та з цих причин оригінали даних заяв не можуть бути приєднані до матеріалів даної цивільної справи. (т.1 а.с. 225).

Факт авторства відповідача щодо заяв від 03.08.2015 року підтверджується і листом відповідача ОСОБА_2 на адресу суду від 17.05.2016 року у даній цивільній справі, у якій відповідач зазначав, що матеріали даної справи доводять його умисел не щодо образи позивача, а про його обов'язок повідомити правоохоронні органи про вчинення злочину та проведення розслідування. (т.1 а.с. 146).

Своє авторство щодо заяв від 03.08.2015 року ОСОБА_2 підтверджував шляхом подачі скарги на бездіяльність слідчого Оржицького РВ у кримінальній справі № 543/923/15-к, де зазначав, що на підставі його заяв, в тому числі і від 03.08.2015 року, слідчим безпідставно не внесено відомості до ЄРДР (т.1 а.с. 157-161).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса проживання АДРЕСА_2), третя особа Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (місце знаходження м. Полтава, вул. Сінна, 16, ) про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5) Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Іващенко Ю. А.