АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/2819/13-ц 22-ц/774/103/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 березня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 213/2819/13-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.,

сторони: боржник ОСОБА_1,

стягувач ОСОБА_2,

особа, дії якої оскаржуються - Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 22 червня 2017 року, яка постановлена суддею Алексєєвим О.В. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Центрально-Міський відділ ДВС).

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на виконанні у Центрально-Міському відділі ДВС перебував виконавчий лист № 213/2819/16-ц виданий 04.12.2013 року Інгулецьким районним судом міста ОСОБА_4 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 18.07.2013 року і до досягнення повноліття найстаршою дитиною, тобто до 28.02.2030 року.

Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження йому стало відомо, що 24.11.2016 року вказаний виконавчий лист було повернуто без виконання стягувачу та визначено розмір заборгованості по аліментам виходячи з середньомісячної плати для відповідної місцевості, яка за період з 01.11.2015 року по 17.11.2016 року становить 20638,22 грн.

Звернувшись із заявою про перерахунок заборгованості в порядку ч. 2 ст. 195 Сімейного Кодексу України він надав довідку про розмір його заробітної плати на момент здійснення розрахунку, однак отримав лише відповідь про зменшення суми боргу з 38436,51 грн. до 24868,66 грн. Перерахунок розміру заборгованості за період з 30.10.2015 року по 01.10.2016 року виходячи з його заробітної плати в розмірі 2375,00 грн. так і не було виконано, тому просив суд визнати дії Центрально-Міського відділу ДВС щодо нарахування заборгованості по аліментах за виконавчим листом №213/2819/16-ц від 04.12.2013 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, за період з 01.11.2015 року по 17.11.2016 року виходячи з середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості, таким що суперечить чинному законодавству; скасувати довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 24.11.2016 року № В10-832, видану державним виконавцем Лелетко А.А. та зобовязати Центрально-Міський відділ ДВС виконати перерахунок суми заборгованості за період з 01.11.2015 року по 17.11.2016 року виходячи з заробітку (доходу) за жовтень 2016 року в сумі 2375,00 грн.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 22 червня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про задоволення скарги у повному обсязі. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні скарги та не врахував, що на час визначення розміру заборгованості по аліментах боржник працював та отримував заробітну плату, а тому заборгованість повинна визначатися із заробітку, який одержує платник, а не із заробітної плати для відповідної місцевості. Крім того, суд неправомірно розглянув скаргу за відсутності скаржника, позбавивши його можливості надати додаткові пояснення та докази обґрунтування своїх вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його скарги суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість державними виконавцями Центрально-Міського відділу ДВС нарахована боржнику згідно норм законодавства, та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Частиною 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України(у редакції на момент визначення розміру заборгованості), якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України встановлено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно частин 2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як убачається із матеріаліа справи, рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 04.12.2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 18.07.2013 року і до досягнення повноліття найстаршою дитиною - ОСОБА_7, тобто до 28.02.2030 року.

Ни підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист №213/2819/16-ц, відповідно до якого постановою від 01.02.2016 року державним виконавцем Центрально-міського відділу ДВС було відкрито виконавче провадження №50001984.

У звязку з несплатою ОСОБА_1 аліментів на користь стягувача ОСОБА_5 утворилась заборгованість.

Постановою державного виконавця від 24.11.2016 року виконавчий лист №213/2819/16-ц повернуто стягувачу.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам № В10-832 від 24.11.2016 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 по аліментам станом на 17.11.2016 року становить 38436,51 грн., в тому числі 20683,22 грн. за період з 01.11.2015 року по 17.11.2016 року (а.с. 9).

Згідно ксерокопії трудової книжки ОСОБА_1 у період з 01.11.2015 року по 03.10.2016 року записи про працевлаштування боржника відсутні, 04.10.2016 року ОСОБА_1 прийнятий у ТОВ «Промфактор» на посаду менеджера відділу збуту (а.с.12).

23.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського відділу ДВС із заявою про перерахунок суми заборгованості за період з 30.10.2015 року по 01.10.2016 року та надав довідку про розмір його заробітної плати (а.с. 51, 52).

Згідно відповіді наданої ОСОБА_1 начальником Центрально-Міського відділу ДВС від 28.02.2017 року № 1598 дійсною сумою боргу станом на 17.11.2016 року вважається сума у розмірі 24868,66 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 10.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, передбачено, що виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Враховуючи те, що після отримання інформації про джерело доходів боржника та їх розмір державним виконавцем не було виконано покладеного на нього обовязку щодо контролю правильного нарахування заборгованості по аліментам та не було повідомлено про розмір заборгованості боржника та стягувача, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість скарги боржника та наявність підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383, 386 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 22 червня 2017 року скасувати на постановити нову.

Скаргу ОСОБА_1 на дії Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задовольнити.

Визнати дії Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо нарахування заборгованості по аліментах за виконавчим листом №213/2819/16-ц від 04.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, за період з 01.11.2015 року по 17.11.2016 року виходячи з середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості, таким що суперечить чинному законодавству.

Зобовязати Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виконати перерахунок суми заборгованості за період з 01.11.2015 року по 17.11.2016 року виходячи з заробітку (доходу) за жовтень 2016 року в сумі 2375,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 23 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: