АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3669/18 А Справа № 204/609/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду, позивач посилався на те, що йому на праві власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_3належить інша 1/2 частина вказаної квартири на підставі рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року. На підставі вказаного рішення суду відповідач вселена у квартиру в 2015 році, а з 02 лютого 2016 року зареєстрована у вказаній квартирі. Вселившись в квартиру, ОСОБА_3протягом трьох років з 2015 року по 2018 рік комунальні та інші послуги по обслуговуванню квартири не сплачувала. Всі ці виплати сплачував він. Всього за період з лютого 2015 року по січень 2018 року ним сплачено 16687 грн. 60 коп. в тому числі оплата за теплопостачання, електроенергію, гарячу воду, вивіз сміття, ліфт та послуги ОСББ за 2017 рік 5872 грн. 26 коп. Вважає, що відповідач зобовязана сплачувати витрати на утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до розміру своєї частки та зобовязана повернути йому з урахуванням індексу інфляції 2570 грн. 41 коп., 77 грн. 3% річних, а всього 2647 грн.41 коп., за 2016 рік борг відповідача становить з урахуванням індексу інфляції 4380 грн. 17 коп., 131 грн.40 коп. 3% річних, а всього 4511 грн.57 коп., за 2017 рік борг відповідача становить з урахуванням індексу інфляції 3338 грн.38 коп., 100 грн. 15 коп. 3% річних, а всього 3438 грн.53 коп. Таким чином, частка ОСОБА_3в солідарному обовязку за три роки складає 10 597 грн. 51 коп. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на його користь сплачені комунальні послуги в сумі 10597 грн. 51 коп. з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з лютого 2015 року по січень 2018 року, стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1060 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 2500 гривень. 14 березня 2018 року позивач, уточнивши заявлені позовні вимоги, просив стягнути з відповідача ще сплачені грошові кошти за комунальні послуги за січень 2018 року в сумі 532 грн.65 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2018 рокучастково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2, 49008, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, 51200) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_2, 49008) половину витрат понесених по сплаті житлово-комунальних послуг (квартплата та теплова енергія) за адресою: квартира АДРЕСА_3, за період з листопада 2015 року по січень 2018 року включно з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у сумі 4590 грн. 15 коп., судові витрати по сплаті судового збору у сумі 320 грн., а всього 4910 грн. 15 коп. В решті заявлених позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 15 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 1990 року (а.с.8).

21 жовтня 2002 року ОСОБА_2, відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого 21 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 5571, було придбано квартиру АДРЕСА_4 (а.с.10).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2011 року у справі №2-4307/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 09 червня 1990 року у Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровські області за актовим записом №668 (а.с.9).

Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2014 року у справі № 419/1265/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини квартири та вселення було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5. Вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_5. Вирішено питання судових витрат (а.с.16-18).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2014 року залишено без змін (а.с.149-151).

Згідно постанови Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ про закінчення виконавчого провадження № 47728109 від 03 листопада 2015 року рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська про визнання права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6, вселення ОСОБА_3 в квартиру№ 143 в будинку № 152 по вул. Робочій в місті Дніпропетровську виконано (а.с.94).

18 січня 2016 року на підставі рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2014 року у справі № 419/1265/12 було зареєстровано право спільної часткової власності за ОСОБА_3 на 1/2 частку квартирі АДРЕСА_7, реєстраційний номер 01 (а. с.93).

З 02 лютого 2016 року ОСОБА_3 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.62).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції послався на те, що позивач та відповідач є співвласниками кватири № 143 в будинку 152 по вул. Робочій в м.Дніпро, відповідач у спірній квартирі не проживає, однак, є власником 1/2 частини вказаної квартири, а тому має сплатити позивачеві половину грошових коштів за комунальні послуги, понесені позивачем за період з 03 листопада 2015 року, тобто з моменту винесення постанови державним виконавцем про виконання судового рішення у повному обсязі про визнання права власності і вселення, та по січень 2018 року, однак повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до положень ст. ст. 156, 162 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), власник та члени його сімї зобовязані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник приміщення - це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, зареєстроване в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пункт 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону передбачений обовязок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Таким чином, майно, яке перебуває на праві спільної часткової власності, належить усім співвласникам, останні зобов'язані нести витрати щодо управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів та інших обов'язкових платежів та нести відповідальність за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном, у межах своєї частки у праві спільної часткової власності.

Участь кожного співвласника у «витратах на управління, утримання та збереження спільного майна» означає необхідність несення витрат, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

Кожен співвласник зобов'язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування. Правило ст. 360 ЦК застосовується незалежно від того, хто із співвласників виступив стороною за договірним зобов'язанням щодо спільного майна, за умови, що даний співвласник мав право укладати цей договір.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 1990 року (а.с.8).

21 жовтня 2002 року ОСОБА_2, відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого 21 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 5571, було придбано квартиру АДРЕСА_4 (а.с.10).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2011 року у справі №2-4307/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 09 червня 1990 року у Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровські області за актовим записом №668 (а.с.9).

Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2014 року у справі № 419/1265/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини квартири та вселення було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5. Вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_5. Вирішено питання судових витрат (а.с.16-18).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2014 року залишено без змін (а.с.149-151).

Згідно постанови Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ про закінчення виконавчого провадження № 47728109 від 03 листопада 2015 року рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська про визнання права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6, вселення ОСОБА_3 в квартиру№ 143 в будинку № 152 по вул. Робочій в місті Дніпропетровську виконано (а.с.94).

18 січня 2016 року на підставі рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2014 року у справі № 419/1265/12 було зареєстровано право спільної часткової власності за ОСОБА_3 на 1/2 частку квартирі АДРЕСА_7, реєстраційний номер 01 (а. с.93).

З 02 лютого 2016 року ОСОБА_3 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.62).

Таким чином, ОСОБА_2А та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_7, кожен має у власності по 1/2 частини квартири.

Враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов'язані брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна, то ОСОБА_2 як співвласник, який зробив необхідні витрати на утримання майна, має право вимагати від ОСОБА_3, як іншого співвласника, їх відшкодування.

На підтвердження своїх вимог, позивач надав копії квитанцій по оплаті житлово-комунальних послуг та розрахував суму сплачених ним коштів, яка відповідає проведеному позивачем розрахунку.

Судом вірно встановлено, що відповідач хоч і вселена рішенням суду від 02 лютого 2014 року у спірну квартиру, однак в ній фактично не проживає та не отримує і не користуються комунальними послугами з електроенергії, гарячої води, вивозу сміття, ліфтом, а тому не має обов'язку сплачувати за послуги, які фактично нею не споживалися.

Слід зазначити у спірній квартирі ОСОБА_3 зареєстрована з 02 лютого 2016 року ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається між сторонами існує спір щодо проживання відповідача в квартирі (а.с.226). Відповідач ОСОБА_3 зазначала, що в квартирі вона не проживає і на теперішній час, а проживає разом із своїми батьками в м.Новомосковську.

Таким чином, стягненню ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає половина суми сплаченої позивачем за надані комунальні послуги, а саме: за теплову енергію та квартплату за період з моменту реєстрації ОСОБА_3 у спірній квартирі з січня 2016 року по січень 2018 року у розмірі: за 2016 рік 4 656 грн. 71 коп. : 2 = 2328 грн. 35коп., за 2017 рік 2 533 грн. 93 коп. : 2 =1 266 грн.96 коп., за 2018 рік 835 грн.17 коп. : 2 = 417 грн. 58 коп., а всього 4 012 грн. 89 коп.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобовязань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобовязання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З огляду на те, що відповідач порушила грошове зобовязання зі сплати комунальних послуг, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Індекс інфляції: у 2016 році 112,4%, у 2017 році 113,7 % (а.с.231).

Враховуючи викладене та суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі 4 012 грн. 89 коп., як половина коштів за сплачені комунальні послуги, то з стягненню з відповідача підлягає індекс інфляції у розмірі 236 грн. 10 коп. (за 2016 рік 112 грн. 40 коп., за 2017 рік 113 грн. 70 коп.) та 3 % річних у розмірі 120 грн. 39 коп.

Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в їх задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2017 року між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_5 укладено договір про надання правової допомоги (а.с.80).

Згідно з п. 4. 4 даного договору, додаткові умови сума гонорару адвоката 2500 грн. без накладних витрат.

Однак, на підтвердження виконаних робіт позивачем не було надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до наданої копії прибуткового касового ордеру № 45 від 20 листопада 2017 року ОСОБА_2 сплатив суму 2500 грн., як зазначено у графі додаток: оплата адвокатських послуг за консультацію, складання позову, розрахунку заборгованості, представництво інтересів (а.с.81).

Слід зазначити, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді адвокатом регламентовано у ЦПК України. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.

Надана копія прибуткового касового ордеру № 45 від 20 листопада 2017 року, не може свідчити про здійснення оплати на правову допомогу, оскільки він не є фінансово-розрахунковим документом, який належним чином підтверджує факт оплати.

З матеріалів справи не вбачається які об'єми, кількість та види конкретних послуг були надані позивачу адвокатом, та за які здійснено оплату адвокату позивачем.

Відсутність документального підтвердження розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, суду не надано належного документального підтвердження оплати позивачем витрат на правову допомогу, а також на підтвердження виконаних робіт позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені вимог позивача в цій частині.

Доводи апеляційної скарги стосовно неправильності рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача грошових коштів на утримання квартири з листопада 2015 року є необґрунтованими, оскільки право власності на 1/2 частину квартири зареєстровано за відповідачем у встановленому законом порядку 18 січня 2016 року та у спірній квартирі відповідач зареєстрована з 02 лютого 2016 року і саме з цього часу має сплачувати відповідні комунальні платежі.

Доводи апеляційної скарги щодо надання позивачем суду всіх належних доказів підтвердження здійснення ним витрат на правову допомогу є безпідставними.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду від 15 березня 2018 року частковому скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів за сплачені комунальні послуги та в частині стягнення судового збору з постановленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів скасувати частково в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 половину витрат понесених по сплаті житлово-комунальних послуг (квартплата та теплова енергія) за адресою: квартира АДРЕСА_8, за період з листопада 2015 року по січень 2018 року включно з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у сумі 4590 грн. 15 коп., судові витрати по сплаті судового збору у сумі 320 грн., а всього 4910 грн. 15 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половину витрат, понесених по сплаті житлово-комунальних послуг (квартплата та теплова енергія) за адресою: квартира АДРЕСА_8, за період: з січня 2016 року по січень 2018 року включно в розмірі 4012 грн. 89 коп., індекс інфляції в розмірі - 236 грн. 10 коп. та 3% річних в розмірі - 120 грн. 39 коп., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в частині стягнення половини витрат, понесених по сплаті житлово-комунальних послуг коштів за період з лютого 2015 року по грудень 2015 року відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді