ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
справа №201/4688/17
провадження №2/201/344/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 р. Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.

при секретарі Кияшко Н.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 р. ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_6 про стягнення з них солідарно 419 081,15 грн. витрат, понесених нею в період з 2012 по 2017 р. на утримання нежитлового приміщення ІІ першого поверху житлового будинку № 9А на пл. Соборна (Жовтнева) у м. Дніпро, витрати складаються з оплати електроенергії та водопостачання. Другою позовною вимогою ОСОБА_5 просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь 135 123,02 грн. витрат, понесених нею за період 2012-2017 р.р. на утримання нежитлового приміщення ІІ цокольного поверху того ж будинку, яке належить на праві власності ОСОБА_2, витрати складалися із оплати послуг електро та водопостачання, утримання житлового будинку (послуги ЖЕКу).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями, позовна заява передана для розгляду судді Ходаківському М.П.

Ухвалою від 13.04.2017 р. суддя Ходаківський М.П. відкрив провадження у справі (т.1 а.с.30).

Ухвалою від 01.11.2017 р. задоволено заяву судді Ходаківського М.П про самовідвід (т.1 а.с.162-163).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями, позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С.

Ухвалою від 03.11.2017 р. справу до свого провадження прийняв суддя Федоріщев С.С. (т.1 а.с.165).

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01 грудня 2011 р. на підставі договорів купівлі-продажу вона та ОСОБА_2 придбали у спільну часткову власність нежитлове приміщення ІІ цокольного поверху у будинку № 9А на пл. Соборна (Жовтнева) у м. Дніпро, при цьому, вона стала власницею 2/3 частини приміщення, а ОСОБА_2 -1/3. 15 червня 2016 р. вона і ОСОБА_2 уклали договір про поділ нерухомого майна, яким припинено право спільної часткової власності. За цим договором, у її власність перейшло 143,6 кв. м приміщення, а у власність ОСОБА_2 84,2 кв.м. Власницею приміщення ІІ першого поверху будинку, що розташоване над приміщенням ІІ цокольного поверху, являється відповідач ОСОБА_6, яка 27.04.2012 р. надала ОСОБА_2 О,М. довіреність на управління її майном. Споживані у приміщенні ІІ цокольного поверху будинку та у сміжному приміщенні ІІ першого поверху електроенергія і холодна вода обліковувалися спільними приладами обліку відповідно договорів, укладених позивачем і відповідачем ОСОБА_2 з енерго та водопостачальними підприємствами. В період 2012-2017 р.р. належний стан приміщення ІІ цокольного поверху та суміжного приміщення ІІ першого поверху будинку, що належало ОСОБА_6, підтримувався виключно за рахунок коштів позивача, в тому числі, здійснювалась оплата спожитих у цих приміщеннях електроенергії і холодної води згідно отриманих рахунків та показників спільних для позивача і відповідачів приладів обліку. На її (позивача) вимоги щодо відшкодування витрат, заявлені до відповідачів, за яких вона виконала солідарні зобовязання по оплаті утримання приміщень, електро та водопостачання, останні у відшкодуванні витрат відмовили. Розмір відшкодування витрат на утримання приміщень відповідачів, в тому числі на оплату електроенергії та водопостачання розрахований пропорційно належним відповідачам часткам від площі приміщень. У позовній заяві позивач послалася на положення ст.ст.317,322,356, 360, 544, ч.1 ст.1160 ЦК України.

В судове засідання позивач не зявилась, участь у розгляді справи здійснювала через свого представника, який позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, участь у розгляді справи здійснювала через свого представника, який не визнав позовних вимог .

На позовну заяву представниками відповідачів подані заперечення та відзив на який представник позивача подав відповідь(т.1.а.с. 57-63, 185-187). Із відповіді на відзив вбачається, що позивач в силу гарних відносин надавала відповідачам відстрочку відшкодування понесених нею витрат.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач ОСОБА_2, його представник та представник відповідача ОСОБА_6 послалися на те, що позовні вимоги про відшкодування витрат за період з 2012 р. по 28 березня 2014 р. заявлені поза межами строку загальної позовної давності. Наведені позивачем розрахунки оплати комунальних платежів виконані непропорційно площам приміщень, які належать позивачу та відповідачам. До позовних вимог включена оплата електро та водопостачання і водовідведення будівлі № 9-Г на пл. Соборна (Жовтнева) у м. Дніпро, яка належала Товариству з обмеженою відповідальністю «Паритет» засновником і керівником якого являється одноосібно позивач. Використані у цій будівлі електроенергія, холодна вода та водовідведення обліковувались спільними приладами обліку з приміщеннями будинку № 9А на пл. Соборна (Жовтнева) у м. Дніпро, які належали позивачу та відповідачам. Належні позивачу і відповідачам нежитлові приміщення ІІ цокольного і першого поверхів будинку №9А на пл. Соборна (Жовтнева) , починаючи з 03 травня 2012 р. здавалися в оренду під заклади громадського харчування . Згідно договорів оренди, оплата електро-водо-тепло постачання, водовідведення здійснювалась орендарями окремо за показниками встановленого у будинку водомірного вузла та електролічильника. Орендарів знаходив та укладав з ними договори від імені відповідачів колишній чоловік нині співмешканець позивачки - ОСОБА_7 Останній, для ведення бухгалтерської справи, звітності та сплати комунальних платежів залучив фізичну особу ОСОБА_8 для чого позивач і ОСОБА_2 видали йому відповідні довіреності. ОСОБА_8 приймав готівкою від орендарів оплату комунальних послуг та здійснював оплату відповідним комунальним підприємствам і ПАТ (ДТЄК) «Дніпрообленерго». У документах про оплату платником указувалася ОСОБА_5, так як три платники в одному платіжному документі вказуватись не могли. Позивач перебувала з відповідачами у родинних стосунках. Бізнес по здачі в оренду під ресторани належних позивачу і відповідачам приміщень цокольного і першого поверхів будинку №9А на пл. Соборна (Жовтнева) був спільним із позивачем. Питань, спорів щодо оплати комунальних платежів по приміщеннях, які здавались в оренду між позивачем і відповідачами не виникало. Відповідачі не давали позивачу доручення щодо сплати за них комунальних послуг (водопостачання, водовідведення, електропостачання, опалення, утримання території). Позивач до 23 березня 2017 р. не повідомляла їм про оплату за них водопостачання, водовідведення, електропостачання, опалення, утримання території і не являється по відношенню до них кредитором. Оплата за водопостачання, водовідведення та енергопостачання пропорційно площам належних позивачу і відповідачам приміщень не передбачена законодавством. Договори між позивачкою і відповідачами, щодо порядку розрахунку за водопостачання і водовідведення не укладалися. Крім того, відповідач ОСОБА_6 не являється стороною в договорах, укладених позивачем і відповідачем ОСОБА_2 з енерго та водопостачальними підприємствами, відповідно у неї не виникало солідарного із відповідачем ОСОБА_2 і позивачем зобовязання перед цими підприємствами. Відповідач ОСОБА_2 прояснив суду, що всі витрати на утримання приміщень, оплату комунальних платежів здійснювались із коштів, отриманих від спільної з позивачем здачі в оренду їх приміщень чим займалися чоловік позивача ОСОБА_7, який розпоряджався доходами від оренди та їх довірена особа ОСОБА_8

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, допитавши заявлених відповідачами свідків та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні виходить з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частин 1,2 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приписами ст.ст. 76, 89 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач і відповідач ОСОБА_2 на підставі договорів-купівлі продажу від 01.12.2011 р. придбали у спільну часткову власність нежитлове приміщення ІІ цокольного поверху у будинку № 9А на пл. Соборна (Жовтнева) у м. Дніпро, позивач стала власницею 2/3 частини приміщення, а ОСОБА_2 -1/3. (т.1.а.с.11,12).

15 червня 2016 р. співвласники указаного приміщення уклали договір про поділ нерухомого майна. Відповідно до п.6 договору, право спільної часткової власності припиняється, а поділене приміщення перейшло у власність ОСОБА_5 площею 143,6 кв. м та у власність ОСОБА_2 площею 84,2 кв.м (т.1 а.с.13-14).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2015 р. у справі №200/7822/15-ц за Товариством з обмеженою відповідальністю «Паритет» визнано право власності на громадський будинок літ. А-1 площею 52,14 кв.м, розташований за адресою: площа Жовтнева, 9-Г.літ. А-1, м. Дніпропетровськ. (т.1 а.с.64).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру, єдиним засновником і керівником ТОВ «Паритет» являється ОСОБА_5 (т.1 а.с.74-75).

Згідно листам КП «Дніпроводоканал» від 10.05.2017 р. №4547-11/14 і публічного акціонерного товариства ДТЕК «Дніпрообленерго» від 16.05.2017 р. № 34750/1001 договори між цими підприємствами і ТОВ «Паритет» на водопостачання, водовідведення, енергопостачання на обєкт за адресою: м. Дніпро, пл. Соборна. 9-Г, не укладалися (т.1 а.с. 76,78).

Відповідно до листа Приватного виробничого комерційного підприємства «Ранок +» від 21.06.2017 р. №17, проведеним на адвокатський запит обстеженням будинків №№9А і 9-Г на пл. Соборна (Жовтнева) у м. Дніпро встановлено, що показники водомірного вузла у приміщенні цокольного поверху будинку №9А і приладу обліку електроенергії, встановленому ззовні будинку №9-А, обліковують витрати води і електроенергії в будинку № 9-Г. Електропостачання в будинок №9-Г напругою 380 V здійснюється із будинку №9 А (т.1 а.с.80-82).

Довіреністю від 27.04.2012 р., виданою строком на 5 років, відповідач ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси з питань здачі в оренду належної їй на праві власності частини нежитлового приміщення 2 в будинку 9А на пл. Жовтнева у м, Дніпропетровську (т.1 а.с. 16). Довіреністю від 14.12.2011 р. позивач уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтерес у всіх державних і недержавних органах, в тому числі: водоканалі, тепломережі, енергопостачання, розписуватись за неї, укладати договори тощо (т.1 а.с.104).

Договором № 822 з Комунальним підприємством «Теплоенергія» Дніпропетровської міської ради про постачання теплової енергії позивач і ОСОБА_2 зобовязувались оплачувати спожиту у їх приміщенні теплову енергію, облік якої здійснюється розрахунковим способом (т.1 а.с. 205-208).

01 січня 2012 р. ОСОБА_2 укладено договір №280 з виконавчим комітетом міської ради про участь у витратах на утримання будинку (приміщення площею 213,7 кв.м) та прибудинкової території, яким він зобовязувався оплачувати послуги за обслуговування прибудинкової території (т.1 а.с. 203).

01 квітня 2013 р. позивач, як власниця приміщення площею 213,7 кв.м. в будинку 9А на пл. Жовтнева у м, Дніпропетровську, уклала з Комунальним підприємством «ЖЕП №8» Дніпропетровської міської ради договір № 280 про надання послуг з утримання житлового будинку, Цим договором позивач зобовязувалась своєчасно вносити плату за утримання будинку і прибудинкової території (т.1 а.с.204).

24 січня 2012 р. ОСОБА_2 і ОСОБА_5 укладено договір № 064019 із Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» на постачання електоенергії у їх приміщення в будинку 9А на пл. Жовтнева у м. Дніпропетровську. За умовами договору оплата спожитої електроенергії здійснюється за показниками приладів обліку (т.1 а.с.88-103).

06 квітня 2012 р. ОСОБА_2 і ОСОБА_5 укладено договір із комунальним підприємством Дніпропетровської міської ради «Дніпроводоканал» про надання послуг з централізованого водопостачання і водовідведення в будинок 9А на пл. Жовтнева у м. Дніпропетровську з оплатою послуг за показниками приладів обліку (т.1 а.с.215-219).

03 травня 2012 р. ОСОБА_2 укладено договір оренди № 03/05-2012 р. із товариством з обмеженою відповідальністю «ОООАААУУУ» згідно якому, останнє взяло в оренду нежитлове приміщення площею 250 кв.м в будинку 9А на пл. Жовтнева у м, Дніпропетровську строком на один рік (т.1 а.с.105-109). 24 жовтня 2013 р. від імені ОСОБА_2М укладено договір оренди із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 згідно якому, останній взяв у оренду нежитлове приміщення площею 320 кв.м в будинку 9А на пл. Жовтнева у м. Дніпропетровську строком на 2 роки 11 місяців (т.1а.с.110-117). 20.06.2014 р. від імені ОСОБА_2 укладено договір оренди із фізичною особою - підприємцем ОСОБА_10 про здачу останньому в оренду нежитлового приміщення площею 320 кв.м. в будинку 9А на пл. Жовтнева у м, Дніпропетровську строком на 2 роки 11 місяців (т.1 а.с.121-124). Відповідно до цих договорів, орендатори брали на себе зобовязання щомісяця відшкодовувати витрати орендодавця на забезпечення опалення, електропостачання, водопостачання та водовідведення за показниками приладів обліку.

Згідно наданих представником позивача рахунків, актів-рахунків приймання наданих послуг, інформацій про заборгованість за фізичними особами ОСОБА_11 і ОСОБА_2, виставлених КП «ЖЕП №8», КП «Теплоенергія» , ТОВ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго», ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго», КП «Дніпроводоканал» та банківських квитанцій про оплату цих рахунків у період з грудня 2012 р. по грудень 2015 р. сплачено за опалення 82 588,18 грн., в період з квітня по грудень 2012 р. сплачено на рахунок ЖЕКу 2 912,53 грн., в період із січня 2013 р. по лютий 2017 р. сплачено за електроенергію 687 273,03 грн., в період з грудня 201ё2 р. по січень 2017 р. сплачено за воду 41 482,19 грн. (т.2 а.с. 3-152, 155-191,193-202, т.3 а.с.3-102).

Відповідно наданих доказів, вимога позивача про відшкодування витрат, якою позивач повідомляла відповідачів про вчинені нею дії, складена 23 березня 2017 р.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 показав, що будучи фізичною особою підприємцем, в період з жовтня 2013 р. приблизно по червень 2014 р. він орендував приміщення цокольного і першого поверхів будинку 9А на пл. Жовтнева у м. Дніпропетровську. Договір оренди від імені ОСОБА_2 з ним укладав ОСОБА_7В, якому він і сплачував орендну плату готівкою. Оплату за електроенергію і водопостачання він за вказівкою ОСОБА_7 здійснював ОСОБА_8 за показниками приладів обліку щомісячно. Ні з ОСОБА_12, ні з ОСОБА_6 договорів оренди не укладав, ніяких платежів їм не здійснював, з ними щодо питань оренди приміщення та оплати не спілкувався.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що на підставі довіреностей, виданих йому ОСОБА_5 і ОСОБА_2 він представляв їх інтереси як фізичних осіб-підприємців, заповнював та здавав їх декларації, здійснював оплату комунальних платежів . У актах-рахунках, інформаціях про заборгованість, платіжних документах він сам ставив підписи за ОСОБА_2 і ОСОБА_5 Кошти на оплату отримував від ОСОБА_5, яку і зазначав у банківських квитанціях платником. Особисто ОСОБА_5 оплату комунальних платежів через банківські установи не здійснювала. Грошових коштів в якості оплати комунальних послуг від орендаторів він не приймав, проте останні передавали через нього позивачці конверти вміст яких він не перевіряв. Податкові декларації фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 і звітність ТОВ «Паритет» , які він здавав, були нульовими.

В даному випадку, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України).

З огляду на згадані законодавчі вимоги, слід дійти, що позовні вимоги стосовно витрат здійснених до 28 березня 2014 р. заявлені поза межами строку позовної давності.

Водночас, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що у відповідача ОСОБА_6 не було солідарних зобовязань із позивачем. ОСОБА_6 не являлась стороною ні в одному із договорів про надання комунальних послуг.

Договори про участь у витратах на утримання будинку укладалися окремо позивачем і відповідачем ОСОБА_2

Відповідачі не давали доручень позивачу здійснювати за них оплату комунальних послуг.

Між позивачем і відповідачами не укладались угоди, щодо порядку розподілу оплати послуг з постачання електроенергії, водопостачання та водовідведення. За відсутності окремого обліку постачання електроенергії і холодної води в будинок № 9-Гна пл. Соборна у м. Дніпро, які обліковувались приладами обліку спільно з приміщеннями позивача і відповідачів в будинку № 9 А, неможливо здійснити розподіл спожитих у цих приміщеннях послуг з електро та водопостачання.

Зазначення у платіжних документах за комунальні послуги прізвища платника залежало від ОСОБА_8, який являвся одночасно довіреною особою і позивача і відповідача ОСОБА_2

Позивач не надав доказів негайного повідомлення відповідачів про здійснення за них оплат комунальних платежів та щодо виправдання обставин за якими вона сплачувала платежі замість відповідачів.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів, однак в даному випадку позивач свої позовні вимоги відповідно до цього принципу не довела.

Так, частиною першою ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Приписами ч.1 ст.322 ЦК України визначено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.356 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном.

Відповідно до частин 1,2 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Приписами частин 1,2 ст. 1160 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат.

Згідно цієї норми закону, право вимагати у відповідачів відшкодування зроблених витрат могло виникнути у позивача в разі, якщо витрати були виправдані обставинами за яких вони зроблені та при повідомленні відповідачів про вчинені дії при першій нагоді. Проте, позивач не надав суду доказів виконання зазначених умов.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення солідарно з ОСОБА_6О і ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 419 081,35 грн. та стягнення із ОСОБА_2 135 123,02 грн. у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

За результатами розгляду справи судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.317,322,356,544,1160 ЦК України, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення коштів відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 05.06. 2018 року.

Суддя С.С. Федоріщев