Провадження № 2/161/3421/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 рокуЛуцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Пушкарчук В.П.,

за участю секретаря судового засідання Загоровської І.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Сільськогосподарського приватного підприємства "Дружба" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: державний реєстратор Луцької державної адміністрації Волинської області Малашко Вікторія Степанівна про визнання договору оренди недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач СГП «Дружба» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Державний реєстратор Луцької районної державної адміністрації Волинської області Малашко В. С., про визнання договору оренди недійсним.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30 вересня 2011 року між ОСОБА_3 (орендодавець) та СГПП «Дружба» (орендар) було укладено Договір оренди землі № 293, згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,215 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років.

Договір оренди землі № 293 укладений 30.09.2011 року між ОСОБА_3 та СГПП «Дружба» був належним чином зареєстрований в управлінні Держкомзему в Луцькому районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.02.2012 року за № 00.

Умовами вищевказаного договору оренди передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. Після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Позивач вказує, що СГПП «Дружба» стало відомо, що ОСОБА_3 всупереч взятих на себе зобов'язань до закінчення терміну дії Договору оренди землі № 293, укладеного 30.09.2011 року між СГПП «Дружба» та ОСОБА_3 терміном до 28.02.2022 року, уклала відповідно Договір оренди землі від 30.08.2016 року тієї самої земельної ділянки, яка була раніше передана в оренду СГПП «Дружба», із ОСОБА_4 та зареєструвала право оренди землі (речове право) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.04.2017 року, номер запису 20112827.

Однак, державним реєстратором було здійснено повторну реєстрацію Договору оренди землі, укладеного 30.08.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, хоч мали місце підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації, що визначені пунктом 6 частини 1 статті 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» про те, то у державній реєстрації права може бути відмовлено в разі, якщо заявлене право з же зареєстроване. У такому випадку відмова в державній реєстрації прав позбавляє особу права реєструвати договори оренди землі.

За таких обставин ОСОБА_3, не розірвавши у встановленому законом порядку Договір оренди землі № 293, який був укладений 30.09.2011 року між орендодавцем ОСОБА_3 і орендарем СГПП «Дружба», не мала права укладати договір оренди тієї самої ділянки з іншим орендарем.

На підставі наведеного просив суд визнати недійсним Договір оренди землі, укладений 30.08.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що відповідно до договору оренди землі № 293 від 30.09.2011 року ОСОБА_3 було передано орендарю СГПП «Дружба» в оренду земельну ділянку площею 2,215 га, кадастровий номер НОМЕР_1. Проте, предметом договору оренди землі, укладеного 30.08.2016 року, який позивач просить скасувати, є земельна ділянка площею 2,1883 га, кадастровий номер НОМЕР_2, тобто земельна ділянка з іншим кадастровим номером. Отже, спірний договір оренди земельної ділянки жодним чином не порушує будь-яких прав та законних інтересів позивача у справі - СГПП «Дружба».

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи , причини неявки суду не повідомив.

За погодженням з учасникам и справи суд ухвалив проводити судове засідання у відсутності осіб, які не з'явилися.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 2,215 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданим 19 листопада 1997 року Воютинською сільською радою народних депутатів.

30 вересня 2011 року між ОСОБА_3 та СГПП «Дружба» було укладено Договір оренди землі № 293, за яким відповідач ОСОБА_3 надала, а орендар - СГПП «Дружба» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2, 215 га, яка знаходиться на території Воютинської сільської ради згідно Державного акту НОМЕР_3, строком на десять років. Вказаний Договір було зареєстровано в Управлінні Держкомзему в Луцькому районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 29 лютого 2012 року за № 00 (а.с.6-8).

Актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 30 вересня 2011 року ОСОБА_3, як власник земельної ділянки, згідно Державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_3 та СГПП «Дружба» в особі директора ОСОБА_7 визначили межі вказаної земельної ділянки, площею 2,215 га, в натурі для ведення товарного с/г виробництва (а.с.10).

Відповідно до акту прийому - передачі земельної ділянки за договором оренди зазначена земельна ділянка, площею 2,215 га, розташована на території Воютинської сільської ради, 30 вересня 2011 року передана її власником ОСОБА_3 (орендодавцем) орендарю - СГПП «Дружба» (а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Згідно з ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 17 Закону України «Про оренду землі» визначено, що об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 8 договору оренди землі № 294 від 30 вересня 2011 року договір укладено на 10 років, а згідно пункту 43 цього ж договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

З урахуванням викладеного, встановлений сторонами за умовами договору оренди десятирічний строк оренди земельної ділянки має відраховуватися з дня його державної реєстрації - з 29 лютого 2012 року. Тобто, договір оренди землі укладений між ОСОБА_3 та СГПП «Дружба» є чинним до 28 лютого 2022 року.

Жодних доказів щодо розірвання, скасування чи припинення дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та СГПП «Дружба» 30 вересня 2011 року, зареєстрованого в Управлінні Держкомзему в Луцькому районі Волинської області 29 лютого 2012 року суду не надано та судом не встановлено.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні копії відомостей видачі цукру, зерна, копії видаткових касових ордерів щодо сплати орендної плати орендарем СГПП «Дружба» орендодавцю ОСОБА_3 за період 2014 - 2017 рік (а.с.16-23).

Факт користування СГПП «Дружба» орендованою згідно договору оренди від 30 вересня 2011 року земельною ділянкою сторонами не спростовано.

30 серпня 2016 року ОСОБА_3, як орендодавець, уклала з ОСОБА_4 (орендар) Договір б/н оренди землі, відповідно до якого в строкове платне користування надано земельну ділянку, площею 2,1883 га для ведення особистого селянського господарства, яка належить Орендодавцю на підставі Державного акту серії НОМЕР_3, виданого 21.11.1997 року Воютинською сільською радою. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 85694639 від 24 квітня 2017 року державним реєстратором Луцької районної державної адміністрації Малашко В.С. зареєстровано вказаний договір оренди земельної ділянки площею 2,1883 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

З аналізу наданих доказів вбачається, що на даний час одна і та ж сама земельна ділянка перебуває в оренді двох осіб - СГПП «Дружба» та ОСОБА_4

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України та ч.3 ст. 152 ЗК України визнання правочину (угоди) недійсним одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки.

Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як встановлено ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;наявність обтяжень прав на нерухоме майно;наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;9) формує реєстраційні справи у паперовій формі, 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_3 не повідомила відповідача - ОСОБА_4 про існування договору оренди спірної земельної ділянки, а державний реєстратор не перевірив в повному обсязі існування обтяжень на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту серії НОМЕР_3, виданого 21 листопада 1997 року Воютинською сільською радою, суд не вважає ОСОБА_4 належним орендарем зазначеної земельної ділянки.

Посилання представника відповідача на те, що предметом договору оренди землі, укладеного 30 серпня 2016 року, який позивач просить скасувати, є земельна ділянка площею 2,1883 га з іншим кадастровим номером, не взято судом до уваги, оскільки, як і в первісно укладеному договорі оренди від 30 вересня 2011 року, так і в спірному договорі оренди від 30 серпня 2016 року предметом договору є земельна ділянка, належна орендарю - ОСОБА_3 на підставі Державного акту серії НОМЕР_3, виданого 21 листопада 1997 року Воютинською сільською радою.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Пунктом 1 частини 1 статті 25 цього ж Закону передбачено, що Орендарю гарантовано право самостійного господарювання на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Як визначено ч.2 ст. 152 ЗК України право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю має власник земельної ділянки або землекористувач.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» визначені підстави припинення договору оренди землі, однак, сторонами не доведено існування будь-яких підстав для припинення договору оренди землі № 294 від 30 вересня 2011 року.

Відповідно до ст. 8 Закону України орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі.

З системного аналізу викладених норм вбачається, що передання в оренду орендованої земельної ділянки можливе лише на умовах суборенди. Уклавши Договір оренди земельної ділянки, яка перебувала в оренді у СГПП «Дружба», разом з ОСОБА_4, ОСОБА_3 порушила права позивача, як орендаря.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, до яких відноситься право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Реєстрація права оренди землі за новим договором оренди можлива лише після реєстрації угоди про розірвання договору оренди землі з попереднім орендарем.

Враховуючи, що спірний договір оренди землі було укладено до закінчення дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, при цьому, одна й та ж сама ділянка не може бути об'єктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями, тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Договір оренди землі, укладений 30.08.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, об'єктом оренди якого є земельна ділянка площею 2, 1883 га ріллі.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду . Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.11.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук