ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/706/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Слаква О.О.

з розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів й з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів й з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 лютого 2013 року, яке набуло чинності, стягнуються з ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання неповнолітного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 січня 2013 року й до повноліття дитини, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв"язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 01 липня 2017 року у розмірі 92 456 грн. 45 коп., частина з яких, а саме - 68 655 грн. 00 коп. 04 липня 2017 року ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві було перераховано їй, які вона отримала 05 липня 2017 року. Відповідно, залишок заборгованості станом на 05 липня 2017 року становить 23 801 грн. 45 коп., які просить стягнути з відповідача, як заборгованість по аліментам. Відповідно, розмір неустойки пені від несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 08 січня 2013 року по 01 липня 2017 року становить 35 004 грн. 82 коп. Окрім того, на суму заборгованості по аліментам нею застосовано до боржника фінансові санкції за невиконання зобов»язання - три відсотки річних, що становить 23 036 грн. 76 коп., та індекс інфляції - 17 275 грн. 36 коп. Й в період з 08 січня 2013 року по 01 листопада 2017 року вона сплатила 153 780 грн. 00 коп. додаткових витрат на дитину, половину з яких, що становить 76 890 грн. 00 коп., просить стягнути з відповідача як батька дитини, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити в редакції від 06 березня 2018 року, якими збільшила свої вимоги (а.с.72-84).

Представник відповідача ОСОБА_5, діюча на підставі довіреності від 11 квітня 2018 року (а.с.133), в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні за недоведенітю та безпідставністю вимог. Вважаючи відсутньою заборгованість відповідача по сплаті аліментів та його добросовісність по сплаті аліментів.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 лютого 2013 року, яке набуло чинності, з ОСОБА_3 стягнуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 січня 2013 року й до повноліття дитини, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.13).

Виконавчий лист ОСОБА_2 отримала 24 липня 2015 року.

Зазначене рішення суду позивачкою звернуто до виконання у жовтні 2015 року, й постановою державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 06 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 24 липня 2015 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.15).

Відповідно, позивачка звернулась до виконачої служби для виконання рішення суду у жовтні 2015 року (а.с.15), пояснюючи це тим, що надала можливість платнику аліментів у добровільному порядку виконувати рішення суду, подальшої втрати виконавчого документа тощо.

Суд, вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості по аліментам у розмірі 23 801 грн. 45 коп., вважає таку вимогу безпідставною, оскільки стягнення заборгованості по аліментам боржника відноситься до компетенції державного/приватного виконавця на підставі розрахунку заборгованості й у тому ж виконавчому провадженні по виконання виконавчого листа по стягненню аліментів на утримання дитини. Так, у разі можливого задоволення цієї вимоги, матиме місце подвійне стягнення, що є неприпустимим.

Відповідно до статті 195 СК України, в редакції на час дії спірних правовідносин, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Та, як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем зроблений такий розрахунок від 28 березня 2018 року, із якого вбачається, що заборгованість по аліментам станом на 01 березня 2018 року відсутня, існує переплата у сумі 730 грн. 37 коп. Сума нарахованих аліментів з 01 січня 201 року по 30 листопада 2017 року становить 107 172 грн. 19 коп. Квитанції про сплату аліментів боржником надавались до державного виконавця на суму 107 172 грн. 19 коп. (а.с.138, 139-140).

Вказаний розрахунок є документом, на підставі якого проводяться стягнення аліментів у визначеному розмірі (січень - 3 000 грн. 00 коп., лютий 2018 року - 3 500 грн. 00 коп.).

За положеннями ст. 196 СК України в редакції на час дії спірних правовідносин при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

За роз'ясненнями, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України (в редакції на час дії спірних правовідносин) умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

За змістом ст. 196 СК України в редакції на час дії спірних правовідносин пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Позивачка просить стягнути з відповідача розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 08 січня 2013 року по 01 липня 2017 року, що становить 35 004 грн. 82 коп.

Зважаючи на розрахунок заборгованості по аліментам, проведений державним виконавцем від 28 березня 2018 року, із якого вбачається, що заборгованість по аліментам станом на 01 березня 2018 року відсутня й існує переплата у сумі 730 грн. 37 коп., підстав для застосування пені за прострочення сплати аліментів за вимогою позивача, немає, як немає й правових підстав для застосування до відповідача як боржника індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Суд, вирішуючи спір в частині стягнення додаткових витрат на дитину, витрачених позивачкою у сімі 153 780 грн. 00 коп., половина з яких становить 76 890 грн. 00 коп., й вона просить стягнути з відповідача як батька дитини, суд встановив наступне.

Так, як вбачається із наданих позивачкою платіжних документів про сплату коштів, то останні мають ознаки поточних потреб дитини (придбання продуктів харчування, одягу), та мають покриватися коштами, які сплачуються платником аліментів за рішенням суду, й не відносяться до додаткових витрат, й лише частина з них містять ознаки додаткових витрат, а саме - медичне забезпечення дитини (отримання медичних послуг), що у своїй сукупності наданих платіжних квитанцій становить 560 грн. 24 коп.: платіжна квитанція на суму 94 грн. 95 коп. від 15 серпня 2016 року - оплата коштів за надані медичні послуги, платіжна квитанція на суму 82 грн. 64 коп. від 09 серпня 2016 року - оплата коштів за надані медичні послуги (а.с.31), платіжна квитанція на суму 86 грн. 37 коп. від 22 серпня 2016 року - оплата коштів за надані медичні послуги (а.с.32), платіжна квитанція на суму 179 грн. 53 коп. від 26 грудня 2016 року - оплата коштів за надані медичні послуги, платіжна квитанція на суму 116 грн. 75 коп. від 26 грудня 2016 року - оплата коштів за надані медичні послуги (а.с.39).

Щодо фіксування зняття коштів з банківської картки позивачки значних сум, - не може бути доказом витрат таких коштів на додаткові витрати дитини, відсутні також докази про сплату нею коштів на навчання дитини в установах дошкільного розвитку (гутках).

Відтак спір в цій частині вимог підлягає частковому задоволенню в сумі 560 грн. 24 коп., половина з яких мають бути стягнуті з відповідача як батька дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вимщевиклоаденого, п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст.ст. 185, 195, 196, 197 СК України, керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів й з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 280 грн. 12 коп. - додаткових витрат на утримання дитини, 2 грн. 81 коп. - судового збору, всього - 282 (двісті вісімдесят дві) грн. 93 (дев»яносто три) коп.

В решті вимог - відмовити.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися через сім днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частини в канцелярії суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п»ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: Коренюк А.М.