ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/134/18 Справа № 184/889/17 Суддя у 1-й інстанції - Гукова Р.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 184/889/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року, яке ухвалено судом у складі судді Гукової Р.М.об 11 годині 15 хвилин у місті Покров Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та участі батька у вихованні дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 26 листопада 2011 року по 29 травня 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, із яким мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час розгляду у судовому порядку позову про розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_2 звернувся до Органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області із заявою про вирішення питання про його участь у вихованні дитини, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 не надає йому можливості бачитися з донькою.

19 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 надала до органу опіки та піклування пояснення щодо цієї заяви та зазначила, що вона не заперечує проти спілкування ОСОБА_2 із донькою, однак вважає, що зустрічі з дитиною мають відбуватися у її присутності або у присутності когось з її батьків.

25 травня 2017 року на засіданні комісії Органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області було розглянуто заяву ОСОБА_2 та встановлено йому дні та часи зустрічей з малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: у вихідні дні батька (ОСОБА_2.), відповідно до гнучкого режиму робочого дня з 09.00 годин до 19.00 години за своєчасним попередженням, у тому числі без участі матері дитини та інших осіб.

Позивач вважає цей висновок таким, що суперечить інтересам дитини, а також посилається на те, що Орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області, на звернення її представника, не надав їй протокол засідання комісії від 25.05.2017 року, оригіналу рішення комісії та копій документів, пов'язаних з розглядом заяви ОСОБА_2, що, на думку позивача, може свідчити про те, що органом опіки не було в достатньому обсязі вивчено обставини справи та проігноровано пояснення і факти, які мають значення для вирішення цієї справи.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1 (адреса реєстрації та мешкання: 53300, АДРЕСА_1) та призначити дні побачень батька ОСОБА_2 з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 кожну першу, третю суботу та неділю місяця з 11 години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин, не порушуючи режиму дня дитини, за участі матері ОСОБА_1, або ОСОБА_4, або ОСОБА_5. Визначити, що ОСОБА_2 зобов'язаний забрати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року з місця її проживання за попереднім погодженням з матір'ю ОСОБА_1 та привести ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до місця її проживання.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року залучено до участі у справі Орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, судом не було враховано, що між сторонами на теперішній час склалися напружені стосунки та вони не можуть дійти згоди щодо виховання дитини. При цьому, скандали та сварки виникали навіть у приміщенні суду, однак судом цей факт було проігноровано. Також, позивач вказує на те, що її родина двічі зверталася із заявами до поліції щодо неправомірних дій відповідача, та ОСОБА_2 теж звертався до правоохоронних органів із заявами про те, що ОСОБА_1 порушує закон. Також, на думку позивача, судом не було надано належної оцінки тому факту, що відповідач в судових засіданнях визнав, що він був проти, щоб дитину йому для зустрічей привозили батьки позивачки, оскільки вважає, що дитину повинна на його вимогу приводити саме позивач у будь-яке місце та у будь-який час, визначений відповідачем.

Також, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідач ОСОБА_2 зазначаючи про те, що не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір'ю, просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Всі наведені обставини, на переконання позивача, свідчать про наявність між сторонами спору про участь у вихованні їх спільної дитини, а тому висновок суду щодо відсутності між сторонами спору стосовно місця проживання дитини є невірним та позивач, як особа права якої порушені, має право на звернення до суду з даним позовом.

Також, позивач вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що порядок участі батька у вихованні дитини вже визначено відповідним висновком органу опіки та піклування, який є обов'язковим для виконання та може бути оскаржений виключно в межах адміністративного судочинства, адже, висновок є необґрунтованим та фактично при його складенні було порушено вимоги чинного Законодавства України, що було зазначено в позовній заяві, однак проігноровано судом. При цьому, позивач зазначає, що вона звернулася до суду з даним позовом у межах, визначених ч. 2 ст. 19 СК України, а тому її позов підлягає судовому розгляду.

Крім того, позивач вважає, що надання батькові можливості забирати дитину майже кожного дня на десять годин, враховуючи те, що ОСОБА_2 не має власного житла, суперечить інтересам дитини.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу та докази його направлення іншим учасникам справи, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. При цьому, стосовно позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір'ю відповідач зазначив, що він ніколи не заперечував проти проживання доньки разом з матір'ю та не ставив питання про зміну місця проживання останньої, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині вирішення питання участі батька у вихованні дитини, відповідач зазначив, що остання не є належним позивачем та дане питання вже вирішено Органом опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області і всі позовні вимоги фактично зводяться до незгоди із висновком органу опіки.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_6, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_7, представника Органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області - Горчакову Д.В., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної карги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 листопада 2011 року по 29 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, із яким мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року шлюб був розірваний та стягнуто з ОСОБА_2 на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця (а.с. 33).

Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з матір'ю - позивачем у справі ОСОБА_1

25 травня 2017 року на засіданні комісії Органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області було розглянуто заяву ОСОБА_2 та встановлено йому дні та часи зустрічей з малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: у вихідні дні батька (ОСОБА_2.), відповідно до гнучкого режиму робочого дня, з 09.00 годин до 19.00 годин за своєчасним попередженням, у тому числі без участі матері дитини та інших осіб (а.с. 18-19).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю, суд першої інстанції виходив з того, що судовому захисту підлягають невизнані або порушені права та інтереси особи, а, оскільки відповідач не заперечує проти проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1, права останньої не порушені та не підлягають судовому захисту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за статтею 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази порушення прав та інтересів ОСОБА_1 на визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, саме разом з нею, адже дитина й так проживає з матір'ю та батько - відповідач ОСОБА_2 не ставить питання про проживання дитини разом з ним, відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю і доводи апеляційної скарги в цій частині правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення порядку участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1, як особа з якою проживає неповнолітня дитина, не наділена нормами статті 159 СК України правом звернення до суду з даним позовом, а висновок органу опіки та піклування щодо участі батька у вихованні дитини, у випадку її незгоди з цим висновком, підлягає оскарженню в порядку, передбаченому КАС України.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Статтею 159 СК України передбачено, що, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року (справа № 6-20цс11).

Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2017 року Орган опіки та піклування Покровської міської ради визначив порядок участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановив наступний порядок зустрічей батька з донькою: у вихідні дні батька, відповідно до гнучкого режиму робочого часу, з 09.00 години до 19.00 години, за своєчасним попередженням, у тому числі без участі матері дитини ОСОБА_1 та інших осіб.

ОСОБА_1, як мати з якою проживає дитина, заперечує проти такого способу побачень батька ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на неврахування інтересів дитини, у зв'язку з чим колегія суддів, враховуючи норми ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дійшла висновку, що остання має право на звернення до суду з позовними вимогами про визначення способу участі батька у вихованні дитини, а висновок суду першої інстанції щодо відсутності у неї такого права є помилковим.

Відповідно до ст.ст. 51, 52 Конституції України, п. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 6,8,11-12,25 Закону України «Про охорону дитинства» кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Кожна дитина має право на життя з моменту визначення її живонародженою та життєздатною за критеріями Всесвітньої організації охорони здоров'я, а також право на сімейне виховання та збереження сімейних зв'язків.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства передбачено», що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ці норми закріплені також в статті 141 Сімейного Кодексу України де вказано, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Вказані норми, щодо відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини передбачені і Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), а саме стаття 18 Конвенції наголошує, що батьки несуть основну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 9 Конвенції про права дитини проголошено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

В статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а також батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею.

Згідно із частиною 8 статті 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Отже, із системного тлумачення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини.

Статтею 12 Закону України " Про охорону дитинства " передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них.

Згідно ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Вказаною нормою закону гарантовано право того з батьків, хто проживає окремо, на особисте побачення з дитиною, тобто без присутності інших осіб, в тому числі й іншого з батьків.

Частиною 2 ст. 159 СК України встановлено, що суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи лише в окремих випадках і якщо це викликано інтересами дитини.

В цьому випадку суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, місця та часу їхнього спілкування.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми № ETS N 192, № ETS N 192, ратифікованої Україною 20.09.2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з правилами ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного, відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем ОСОБА_9 з 26 листопада 2011 року у зареєстрованому шлюбі, про що у відділі ДРАЦС Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зроблено відповідний актовий запис №238.

Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області Серії НОМЕР_1

Ршенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця (т. 1 а.с. 33).

Малолітня ОСОБА_3 приживає разом з матір'ю - ОСОБА_1

25 травня 2017 року Орган опіки та піклування Покровської міської ради встановив наступний порядок зустрічей ОСОБА_2 з малолітньою донькою: у вихідні дні батька, відповідно до гнучкого режиму робочого часу, з 09.00 години до 19.00 години, за своєчасним попередженням, у тому числі без участі матері дитини ОСОБА_1 та інших осіб (т. 1 а.с. 18-19).

Колегія суддів звертає увагу на те, що у сімейних відносинах, які склалися між сторонами цієї справи, дійсно наявний спір про порядок участі батька у спілкуванні та вихованні доньки, адже мати дитини не погоджується із порядком спілкування батька з дитиною, визначеним Органом опіки та піклування Покровської міської ради.

Судом на підставі вищенаведених письмових доказів та пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_2 має бажання приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, а дитина в свою чергу потребує спілкування із батьком і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що встановлення зустрічей ОСОБА_2 з малолітньою донькою у його вихідні дні, відповідно до гнучкого режиму робочого часу, з 09.00 години до 19.00 години, призведе до порушення прав матері на спілкування з донькою та порушить принцип рівності прав батьків щодо спілкування з дитиною, оскільки у висновку Органу опіки та піклування Покровської міської ради від 25 травня 2017 року не визначено конкретних днів для побачень батька з донькою та їх кількість кожного тижня та місяця, що, враховуючи наявність неприязних стосунків між сторонами, не тільки не вирішує порядок участі батьків у вихованні дитини, але й тягне за собою непорозуміння щодо днів таких зустрічей.

При цьому, враховуючи відвідування малолітньою дитиною дошкільного навчального закладу, такий спосіб участі батька у вихованні дитини суперечить її інтересам, адже, у випадку коли вихідні дні ОСОБА_2 припадатимуть на робочий день тижня, буде порушено графік відвідування дитиною цього закладу, що є недоцільним.

Враховуючи встановлені у справі обставини, положення ст.ст.141, 150, 157, 159 СК України, з метою дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, і характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дітьми повинен існувати систематичний контакт, враховуючи, що після розлучення батьки дитини проживають окремо, колегія суддів дійшла висновку, що батько дитини має право на зустріч з донькою за наступним графіком: кожну першу та третю суботу і неділю місяця з 09-00 години до 18-00 години, що забезпечить можливість матері дитини проводити з нею кожну другу та четверту суботу і неділю місяця, тобто спілкування батьків з дитиною у вихідні дні є рівним.

Оскільки, на момент ухвалення рішення, малолітній ОСОБА_3, виповнилося чотири роки та вона відвідує дошкільний навчальний заклад, тобто є адаптованою до соціуму, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо побачень батька з дитиною виключно у присутності її матері або дідуся з бабусею.

При цьому, колегія суддів наголошує, що участь інших осіб при спілкуванні батька з дитиною може бути забезпечена виключно у випадку, якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, чого в даному випадку встановлено не було. Сам по собі факт неприязних стосунків між батьками дитини у жодному разі не може бути підставою для обмеження когось із них на вільне та безперешкодне спілкування з дитиною.

На підставі вищевикладеного, виходячи з відсутності доказів негативного впливу батька на дитину, рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, інтересів дитини, її віку, наявності належних умов для спілкування батька з дитиною, засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає за необхідне визначити наступні способи участі батька у спілкуванні та вихованні його дитини: визначити порядок побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за наступним графіком: кожну першу та третю суботу і неділю місяця з 09-00 години до 18-00 години без присутності матері ОСОБА_1, зобов'язавши батька, ОСОБА_2, забирати дитину за місцем її проживання або навчання та повертати дитину до місця її проживання; зобов'язати ОСОБА_1 у разі зміни місця проживання, навчання дитини повідомляти про це ОСОБА_2; зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у його спілкуванні з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з урахуванням встановленого графіку побачень.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з чим скасовує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення днів побачень батька з дитиною, з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального і процесуального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 рокускасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі Органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області, про встановлення днів побачень батька з дитиною та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі Органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області, про встановлення днів побачень батька з дитиною - задовольнити частково

Визначити порядок побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за наступним графіком: кожну першу та третю суботу і неділю місяця з 09-00 години до 18-00 години без присутності матері ОСОБА_1, зобов'язавши батька, ОСОБА_2, забирати дитину за місцем її проживання або навчання та повертати дитину до місця її проживання.

Зобов'язати ОСОБА_1 у разі зміни місця проживання, навчання дитини повідомляти про це ОСОБА_2.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у його спілкуванні з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з урахуванням встановленого графіку побачень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: