Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1785/18 Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізької міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року у справі за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобовязання звільнити земельну ділянку та привести земельну ділянку у стан, що існував до порушення законодавства шляхом знесення гаражу та металевого паркану, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року Запорізька міська рада звернулась з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5про зобовязання звільнити земельну ділянку та привести земельну ділянку у стан, що існував до порушення законодавства шляхом знесення гаражу та металевого паркану.

В обґрунтування позову зазначено, що за договором купівлі-продажу від 10.07.1996 року ОСОБА_3 придбала у власність житловий будинок № 22 по пров. Модельному у м. Запоріжжя, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0157 га. Рішенням Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради від 25.06.1996 року ОСОБА_3 відведено земельну ділянку за вказаною адресою площею 137 кв.м. За договором дарування від 22.02.2014 року право власності на житловий будинок набула неповнолітня ОСОБА_5, від імені та в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_3 У 1998 році ОСОБА_3 на земельній ділянці встановлений металевий паркан, а у 2007 році ОСОБА_4 збудований гараж площею 25,2 кв.м. Частина паркану та гаражу розміщені поза межами земельної ділянки, яка надавалась у користування, тож ця земельна ділянка зайнята відповідачами самовільно. Крім того, паркан та частина гаражу розташовані за межами червоної лінії забудови.

Посилаючись на ці обставини просили зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку площею 32 кв.м., що знаходиться біля пров. Модельного, 22 з визначеними координатами по червоній лінії та за межами червоної лінії, на якій розміщені гараж та металевий паркан. Привести земельну ділянку у стан, що існував до порушення законодавства, шляхом знесення гаражу та металевого паркану; стягнути солідарно з відповідачів судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, Запорізька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Судом установлено що за розпорядженням Шевченківської районної адміністрації м. Запоріжжя від 25.06.1996 року за ОСОБА_6 оформлено документи на право особистої власності на житловий будинок А по пров. Модельному, 22, надано у користуванні земельну ділянку площею 137 кв.м. (а.с. 12).

Постановою старшого державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель Управління Держкомзему у м. Запоріжжя від 13.01.2012 року ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП у звязку з тим, що ОСОБА_3 самовільно зайнято земельну ділянку орієнтованою площею 14 кв.м. шляхом розташування частини капітального гаражу за межами червоної лінії (а.с. 14).

У вказаній постанові не зазначається про розташування за межами червоної лінії паркану.

ОСОБА_7 з відомостями з Державного земельного кадастру за вказаною адресою зареєстрована земельна ділянка площею 157 кв.м., кадастровий номер :07:078:0085.

ОСОБА_7 з містобудівного кадастру м. Запоріжжя станом на 21.02.2012 року (а.с. 56) червона лінія відносно домоволодіння № 22 по пров. Модельному у м. Запоріжжя розташовується по огорожі, по стіні будівлі та по куту будівлі.

ОСОБА_7 листа в.о. директора Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 16.02.2017 року (а.с. 85) вбачається, що ОСОБА_3 двічі: 27.12.2011 року, 21.02.2012 року надавався витяг по червоних лініях з суперечливими відомостями. Водночас другий витяг від 21.02.2012 року в незазначену дату було відкликано, однак, доказів повідомлення про таке відкликання, а також і повідомлення щодо причин такого рішення безпосередньо ОСОБА_3 позивачем не надано.

За договором дарування житлового будинку від 22.02.2014 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 житловий будинок загальною площею 49,8 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, пров. Модельний, 22, який розташований на земельній ділянці площею 0,0157 га з кадастровим номером :07:078:0085, що має цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 13).

Відповідно до технічного паспорту (а.с. 8-10) домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, пров. Модельний, 22 станом на 26.02.2016 року розташовується на земельній ділянці площею 169 кв.м., складається з: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. В, вбиральні літ. Е, навісу літ. Ж, сараю літ. З, гаражу літ. И, погрібу з шийкою пг, парканів № 5, 8, вигрібної ями № 4, воріт № 6, водопроводу № 7, замощення І.

Паркан металевий № 8 встановлений у 1998 році, гараж літ. И у 2007 році.

Як вбачається з заяви ОСОБА_4 від 25.11.2016 року спірний гараж був збудований ним у звязку з тим, що червона лінія була перенесена.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що гараж та паркан збудовані саме на самочинно зайнятій земельній ділянці; що відповідачам був виданий припис про перебудову, перенесення або знесення вказаних споруд, але вони відмовились його виконати; що перебудова (перенесення) таких споруд неможливі; що внаслідок такого будівництва порушені права територіальної громади, на захист інтересів якої позивач і звернувся з позовом, тою мірою, яка б була підставою для застосування судом такого виключного способу захисту права як знесення споруд, враховуючи, що з позовом позивач до суду звернувся у 2017 році, натомість як паркан збудований у 1998 році, а гараж у 2007 році.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не з»ясовано що, у відповідачів наявні підстави щодо набуття прав на земельну ділянку 137 кв.м. однак фактично право користування земельною ділянкою не виникло та не з»ясовано підстави користування відповідачами земельною ділянкою площею 169 кв.м не заслуговує на увагу.

Так, Суд першої інстанції правильно прийняв до уваги відомості з Державного земельного кадастру згідно яких за адресою м. Запоріжжя, пров. Модельний, 22 зареєстровано земельну ділянку площею 157 кв.м., а не 137 кв.м., як вказувала представник позивача.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що будівництво спірного гаражу та паркану здійснено відповідачами на земельній ділянці, яка тривалий час перебуває у їх безстрокову користуванні, як власників жилого будинку за адресою м. Запоріжжя, пров. Модельний, 22 та має цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, відсутність державного акта на право власності на цю земельну ділянку не свідчить про те, що будівництво здійснено на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Суд правильно врахував що на цій спірній земельній ділянці розташовано лише частина гаражу та паркану та те, що позивачем не вказано яка саме частина виходить за межі червоної лінії та, відповідно, має бути прибрана, або які підстави зносити повністю паркан та гараж, якщо частково вони знаходяться на земельній ділянці, яка надана у користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

ОСОБА_7 з ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

ОСОБА_7 з роз'ясненнями, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, якщо вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

В п. 17 зазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року, роз'яснено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

ОСОБА_7 з ч.1 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затіненні, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Обраний спосіб захисту має бути пропорційним порушеному (оспорюваному) праву.

В п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року, роз'яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Звертаючись до суду з позовом, позивач в позовній заяві просила зобов'язати відповідачів звільнити земельну ділянку площею 32 кв.м шляхом знесення гаражу та металевого паркану, за адресою: м. Запоріжжя, пров. Модельний, 22, що є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Пунктами 22, 24 Постанови Пленуму ВССУ № 6 визначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Позивачем не надано до суду доказів щодо відмови забудовника від перебудови.

Крім того, позов може бути пред»явлено до особи, яка здійснило будівництво, як про зобов»язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрати на його знесення.

Позов пред»явлено до: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Проте, як вбачається з матеріалів справи Паркан металевий № 8 встановлений у 1998 році, гараж літ. И у 2007 році.

За договором дарування житлового будинку від 22.02.2014 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 житловий будинок загальною площею 49,8 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, пров. Модельний, 22, який розташований на земельній ділянці площею 0,0157 га з кадастровим номером :07:078:0085, що має цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Тобто позивачем не надано належних доказів здійснення вказаного будівництва відповідачами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді даної справи, судом першої інстанції належним чином враховані доводи сторін, досліджено надані сторонами та здобуті судом докази, та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.

Оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують, а тому рішення суду скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 336/4806/17

Провадження №22ц/778/1785/18 Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

07 червня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізької міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року у справі за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобовязання звільнити земельну ділянку та привести земельну ділянку у стан, що існував до порушення законодавства шляхом знесення гаражу та металевого паркану, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: