Справа № 462/1216/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 червня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Пилип'юк Г. М.

за участю секретаря Зубрицької О. М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у м. Львові, вул. 7-й Скнилівський провулок, буд. 7. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником зазначеної нерухомості. Відповідач, який є її колишнім чоловіком, з яким розірвала шлюб 01.08.2016 року, з 2016 року не проживає за місцем своєї реєстрації, його місце проживання позивачці не відоме, по сьогоднішній день добровільно не знявся з реєстрації. Таким чином така обставина перешкоджає позивачці у праві вільно користуватись своїм майном, а тому звертається до суду із даним позовом.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на підстави, викладені в позові. Позивач не заперечила щодо постановлення заочного рішення.

Відповідач про дату, час та місце слухання справи, належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження..

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: м. Львів, вул. 7-й Скнилівський провулок, буд. 7 власником такої є ОСОБА_1 (а/с 4).

З рішення Залізничного районного суду м.Львова від 01.08.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвали шлюб

Як вбачається з довідки ЛКП «Нове» за адресою: м. Львів, вул. 7-й Скнилівський провулок, буд. 7 зареєстрований ОСОБА_3

Як вбачається з акту виданого ЛКП «Нове» ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації не проживає у вищевказаному будинку з 2016 року (а/с 7).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила факт непроживання відповідача за даною адресою з 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п.3 Листа ВССУ від 28.01.2013 року « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, колишніми членами його сімї, а також членами сімї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення подальшого порушення права позивача на вільне користування та розпорядження належним йому майном, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог.

А тому, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі та визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.81,141, 264, 265 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. 7-й Скнилівський провулок будинок № 7.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Апеляційного суду Львівської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2018 року.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Г.М. Пилипюк