печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2018 року Печерський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді - Писанець В.А.,

при секретарі судового засідання - Лапцун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки і піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки і піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю.

В обґрунтування позову зазначила, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу вони мають спільну дитину. Сторони проживають окремо, дитина залишилась проживати разом з матір'ю у житловому приміщенні, яке належить останній на праві власності. Відповідач ухиляється від обов'язку у від обов'язку у встановленому законом порядку зареєструвати місце проживання дитини. Між позивачем та дитиною існує дуже міцний психоемоційний зв'язок, син потребує постійного медичного догляду, дотримання режиму харчування, розпорядку дня та лікування, яке може забезпечити тільки матір, з огляду на що, позивач просить визначити місце проживання дитини разом з нею.

Про розгляд справи сторони повідомлялись належним чином, в судове засідання не з'явились, до суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, окрім того, відповідач у своїй заяві вказав, що проти позову не заперечує.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2010, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 717 від 21.07.2010.

Від шлюбу сторони мають одну дитину - малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Як зазначає позивач, вона разом із своєю дитиною проживають за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до листа Органу опіки і піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.02.2018 № 105/01-299/В-12, в результаті вивчення всіх обставин справи органом опіки та піклування з'ясовано, що спору щодо місця проживання малолітньої дитини фактично немає. Відповідач по справі - батько малолітньої дитини не оспорює факт проживання малолітньої дитини разом з матір'ю, що він особисто підтвердив на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 06.02.2018. Він також зазначив, що не має наміру розлучати дитину з матір'ю, а лише хоче приймати участь у вихованні дитини, в чому йому перешкоджають.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.91 р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків.

Відповідно до принципу 6 цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч.1, ч. 2 ст.161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи лист Органу опіки і піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.02.2018 № 105/01-299/В-12, позицію відповідача щодо предмета спору, а також маленький вік дитини в контексті тісного психоемоційного зв'язку із матір'ю, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки і піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Писанець