Справа № 450/3443/17 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/7649/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Симець В.І.

за участі: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_5 ОСОБА_3 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2017 року (суддя Данилів Є.О.) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_2.

Ухвалу суду оскаржили ОСОБА_2, представник ОСОБА_5 ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу. Вказують, що ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням процесуальних норм. Зазначають, що наклавши арешт на всю квартиру, суд першої інстанції фактично наклав арешт і на майно, яке являється спільною сумісною власністю, оскільки частка в квартирі належить чоловікові відповідача ОСОБА_5 Окрім того, вказують, що сума позовних вимог складає 214617, 93 грн, а вартість квартири на момент придбання 26.03.2010 року складала приблизно 15165 доларів США, що відповідно в перерахунку на сьогоднішній не може бути нижчою 423861, 75 грн. Таким чином, вартість майна більша від суми позову, а тому суд першої інстанції забезпечив позов в розмірі, який суперечить ч.6 ст.153 ЦПК України. Також зазначає, що копія оголошення поданого до заяви про забезпечення доказів не відповідає дійсності, оскільки не містить адреси квартири, даних ОСОБА_2 А в порушення ч.7 ст.153 ЦПК України суд не надіслав копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_2

Просять скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2017 року, та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Як вбачається з виділених матеріалів справи, ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 214 617,93грн.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову районний суд взяв до уваги те, що позивачем обґрунтовано наведено припущення про те, що відчуження відповідачем майна, яке належить останній виключить можливість в майбутньому виконати рішення суду шляхом забезпечення виконання боргових зобовязань за рахунок майна відповідача, в разі ухвалення судом рішення на користь позивача та вважав що є підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) , позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно із роз'ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається із виділених матеріалів справи, зокрема, позовної заяви, заяви про забезпечення доказів, ряду додатків до позовної заяви та заяви про забезпечення доказів, апеляційної скарги, між сторонами дійсно виник спір про стягнення заборгованості в сумі 214 614,93 грн. З Інформаційної довідки №94218534 від 10.08. 2017 року вбачається, що відповідачеві на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2.

Позивачем зазначено, що відповідач ОСОБА_2 терміново продає квартиру та додано копію оголошення про продаж вищезгаданої квартири по вул.Скрипника у м.Львові, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 71,3 кв.м., де продавцем зазначено П.ОСОБА_2, тому беручи до уваги вказані обставини, ціну позову, вжиті заходи забезпечення відповідають обсягу позовних вимог, а арешт квартири не обмежує відповідача в праві володіти та користуватись спірним майном.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні Апеляційного суду Львівської області, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано, та в майбутньому сторонами буде заявлено позов про поділ спільного майна подружжя, до якого також відноситься квартира АДРЕСА_2,а інше майно яке є у власності відповідачки відсутнє, що в свою чергу може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в даній справі.

Висновки щодо вартості квартири які подані апелянтом, не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тому колегія суддів вважає, що такі не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1- 3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Крім того, апелянт не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції з заявою про скасування заходів забезпечення позову на підставі ст..158 ЦПК України.

Зважаючи на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та вищенаведені норми ЦПК колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції підставно вжив заходи забезпечення, про які просив позивач.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_5 ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 червня 2018 року.

Головуючий

Судді