Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2685/14-ц

Провадження № 2/126/1/2018

"16" березня 2018 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та про визнання права особистої приватної власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Позов мотивує тим, що з 1982 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2. За час подружнього життя ними було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, магазин з міні -баром в АДРЕСА_2, транспортні засоби : УАЗ -452, реєстраційний номер НОМЕР_1, РТUGEOT PARTER - реєстраційний номер - НОМЕР_6, VOLKSVAGN T-5, реєстраційний номер НОМЕР_2. На даний час шлюб між ними розірвано, однак вони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, а тому позивач ОСОБА_1, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить розділити спільне майно подружжя виділивши їй у власність -1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований в АДРЕСА_3), автомобіль РТUGEOT PARTER - реєстраційний номер - НОМЕР_6, нежитлову будівлю магазину в АДРЕСА_2.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та про визнання права особистої приватної власності. Позов обгрунтовує тим, що дійсно 24.07.1982 року вони з ОСОБА_1 уклали шлюб . За час спільного проживання ними було придбано житловий будинок , який розташований по АДРЕСА_4 Вінницької області, транспортні засоби : УАЗ -452, реєстраційний номер НОМЕР_1, РТUGEOT PARTER - реєстраційний номер - НОМЕР_6, VOLKSVAGN T-5, реєстраційний номер НОМЕР_2. Однак категорично заперечує та не погоджується з думкою позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , щодо нерухомого майна набутого спільно з нею за час сумісного проживання належить магазин з міні-баром в АДРЕСА_5

Стверджує, що дана будівля магазину з міні-баром є його особистою власністю, яка розподілу не підлягає, оскільки побудована за його особисті кошти та кошти його батьків. Обгрунтовуючи вказані твердження вказує, що 29.12.2000 року ОСОБА_4 подарувала йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходився в АДРЕСА_6

Бажаючи побудувати та відкрити об"єкт торгівлі в с. Кидрасівка Бершадського району, де проживали його батьки, він звернувся до Кидрасівської сільської ради з заявою про надання в довгострокове користування , на умовах оренди, земельної ділянки в межах населеного пункту.

Через деякий час ним було отримано рішення 20 сесії 23 скликання Кидрасівської сільської ради від 14.06.2001 про надання в довгострокове користування 0,01 га земельної ділянки в оренду на 45 років.

З метою отримання коштів для будівництва об"єкту торгівлі-магазину з міні-баром 01.11.2001 ним було продано, належний на праві особистої приватної власності, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_7. Отриманні за продаж будинку кошти були вкладенні в будівництво магазину з міні -баром в с. Кидрасівка Бершадського району. Окрім того, стверджує, що на будівництво даного павільйону пішли будівельні матеріали, які його батько - ОСОБА_5, який на той час працював в місцевому КСП, отримав в рахунок заробітної плати в 2000 та 2001 роках.

В період будівництва зазначеного магазину з міні-баром позивач за первісним позовом ОСОБА_1, ніде не працювала, отже будівництво велося особисто ним за допомогою виключно його батьків, та коштів від реалізації, подарованого будинку.

На початку березня 2002 року будівництво магазину з міні-баром було завершено та 7 березня 2002 року був складений та підписаний акт державної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту до експлуатації. 14.03.2002 року розпорядженням №64 голови Бершадської РДА Акт державної технічної комісії був затверджений. 21.03.2002 року виконкомом Кидрасівської сільської ради було винесене рішення №10, згідно із п.1 якого, право приватної власності на магазин з міні-баром, що знаходиться по АДРЕСА_8 було оформлено за ОСОБА_2.

08 липня 2002 року на підставі зазначеного рішення виконкому Кидрасівської сільської ради ОСОБА_2 було видане свідоцтво на право власності на магазин з міні-баром, площею 51,86кв.м (копія цього свідоцтва додається).

З даних підстав, вважає що магазин з міні-баром, який розташований в АДРЕСА_9 є його особистою приватною власністю з огляду на правила п.3 ч.1 ст.57 СК України.

Враховуючи вищевикладене позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить визнати за ним право особистої приватної власності на будівлю магазину з міні-баром, який розташований в АДРЕСА_9 та виключити даний нерухомий об'єкт із списку майна, що підлягає розподілу між подружжям; поділити між ним та ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_10, залишивши в його приватній власності частину житлового будинку та господарських споруд, яка на кресленні варіанту №3 розподілу визначена бузковим кольором (перша сторона); поділити між ним та ОСОБА_1 автотранспортні засоби, залишивши в його власності автомобіль НОМЕР_3, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_4; різницю в вартості автомобілів в розмірі 73 613,0 грн врахувати при розрахунку взаємокомпенсації судових витрат, витрат на проведення експертиз (досліджень) та в розрахунку компенсації ОСОБА_1 1/100 частки житлового будинку із господарськими спорудами.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, просить розділити майно подружжя виділивши їй у власність 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований по АДРЕСА_11 по варіанту розподілу №1 для першої сторони; автомобіль НОМЕР_3, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_4; нежитлову будівлю магазину в АДРЕСА_2. Позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом не визнала та просить відмовити в їх задоволенні. Проводити розгляд справи у її відсутність.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просить відмовити в їх задоволенні . Позовні вимоги викладенні в зустрічній позовній заяві підтримав повністю, просить їх задовольнити, розглянути справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 24.07.1982 року сторони зареєстрували шлюб у Голдашівській сільській раді Бершадського району Вінницької області.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що за час спільного проживання сторонами було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами , що розташований по АДРЕСА_12 який був зареєстрований на відповідача за первісним позовом ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.08.1999 року, посвідченим приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу. А також автомобілі РТUGEOT PARTER - реєстраційний номер - НОМЕР_6, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_4; VOLKSVAGN T-5 2,5 TDI, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_5, які зареєстровані на відповідача за первісним позовом ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів.

Крім того позивач за первісним позовом ОСОБА_1 стверджує, що за час спільного проживання з ОСОБА_2 було збудовано магазин з міні -баром в АДРЕСА_2.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 навпаки стверджує , що магазин з міні -баром в АДРЕСА_2 побудований ним за власні кошти, реалізовані від продажу будинку розташованого в АДРЕСА_7, який належав йому на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, а також за допомогою його батьків, які в рахунок заробітної плати отримували будівельні матеріали на будівництво магазину. З огляду на вказане просить визнати за ним право особистої приватної власності на будівлю магазину з міні -баром , який розташований вАДРЕСА_13 та виключити даний нерухомий об"єкт із списку майна, що підлягає розподілу між подружжям.

Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України ) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України .

Правовідносини між сторонами щодо спірного магазину виникли у 2001-2002 року в період його будівництва та в період дії КпШС України, але спір між ними виник в 2014 році, вже в період дії Сімейного Кодексу України (2002 року), і тому суд вважає правомірними застосування як норм КпШС, так і Сімейного Кодексу, оскільки між ними нема протиріччя, а норми Сімейного Кодексу розширюють правове поле їх застосування.

Згідно ст. 22 КпШС України, який був чинний на час придбання вказаного магазину, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Так судом встановлено, що в березні 2002 року позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 було завершено будівництво магазину з міні-баром та 21.03.2002 року виконкомом Кидрасівської сільської ради було винесено рішення № 10, згідно п.1 якого за ним було оформлено право приватної власності на магазин з міні -баром, що знаходиться по АДРЕСА_14 08.07.2002 року на підставі зазначеного рішення виконкому Кидрасівської сільської ради ОСОБА_2 було видане свідоцтво на право власності на магазин з міні - баром. Але незалежно від цього за наведеними нормами КпШС та Сімейного Кодексу, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності в рівних частках(ст.22 КпШС, ст.70 Сімейного Кодексу). Тому позовні вимоги позивачки базуються на нормах закону і є очевидними.

Тоді, як твердження відповідача щодо спірного магазину з міні-баром, як об'єкта особистої приватної власності, підлягають доказуванню.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 в підтвердження того, що магазин з міні - баром побудований ним на кошти виручені від продажу подарованого йому будинку ОСОБА_6 надав ксерокопії договору дарування від 29.12.2000 року, за яким дійсно ОСОБА_6 подарувала йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_15 За наданою позивачем за зустрічним позовом ксерокопією договору купівлі -продажу від 01.11.2001 року, ОСОБА_2 продав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_16, однак ним не надано будь-яких доказів, що саме за виручені гроші від продажу будинку був побудований магазин з міні -баром. Крім того відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в своїх письмових запереченнях вказувала, що вказані кошти були ними подаровані дочці на весілля. Також суд не бере до уваги надані позивачем за зустрічним позовом копії накладних на будівельні матеріали видані на ім"я ОСОБА_5 колгоспом ім. Калініна, оскільки згідно архівної довідки від 06.04.2015 року вбачається, що колгосп ім. Калініна існував з 1930 по 1992 рік. З 1992 року згідно протоколу № 3 створено КСП "Південь", яке з 30.01.2000 року реформоване в ТОВ "Кидрасівське" згідно протоколу № 2 від 30.01.2000. Таким чином вбачається , що вказані накладні видані неіснуючим колгоспом, а тому виникають сумніви у їх достовірності.

В ході судового розгляду справи, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не підтвердив та не надав належні і допустимі докази щодо будування магазину з міні-баром за його особисті кошти, а тому вимога про визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на будівлю магазину з міні - баром, який розташований в АДРЕСА_17 та виключення даного нерухомого об"єкту зі списку майна, що підлягає розподілу задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене суд приходить до висновку , що магазину з міні - баром, який розташований в АДРЕСА_17 належить сторонами на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом.

30.01.2015 року по справі призначено будівельно-технічну експертизу. Відповідно висновку № 201 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 23.07.2015 року ринкова вартість спірного будинковолодіння становить 556516 грн., надано три варіанти розподілу житлового будинку на 1/2 та 1/2 частки.

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 просить розділити будинковолодіння за варіантом розподілу №1 запропонованого експертом для першого співвласника (перша сторона).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 просить розділити будинковолодіння за варіантом розподілу №3 запропонованого експертом для першого співвласника (перша сторона). Посилаючись на те, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 фактично в спірному будинку не проживає , ніяких робіт по утриманню будинку не проводить, а він провів всі ремонтні роботи необхідні для підтримання в придатному для проживання стані тої частини будинку, де він проживає і на яку претендує.

Врахувавши всі обставини справи суд прийшов до висновку, що поділ будинковолодіння слід здійснити відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи № 201 від 23.07.2015 по третьому варіанту поділу будинку, позивачці за первісним позовом залишити у власності дольову частку для другого співвласника (друга сторона), а відповідачу за первісним позовом -для першого співвласника (перша сторона), оскільки відповідач за первісним позовом користується даними приміщеннями.

Відповідно до третього варіанту поділу будинковолодіння за вказаним висновком експерта позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 залишити у власності частину житлового будинку та відповідну частку господарських будівель та споруд: частину житлового будинку "А" площею 36.7 кв.м., а саме : прихожа 1-1 площею 15,1 кв.м., кімната -1-5 площею 21,6 кв.м., веранда "а", навіс "а1", частина літньої кухні "Б" площею забудови 22,7 кв.м, загальною вартістю 270360 грн.

Відхилення від ідеальної частки на 7898 грн. менше60).

Відповідно до третього варіанту поділу будинковолодіння за висновком експерта відповідачу за первісним позовом ОСОБА_2 виділити частину житлового будинку та відповідну частку господарських будівель та споруд: частину житлового будинку "А" площею 32,1 кв.м., а саме: кухня 1-2 площею 32,1 кв.м., кімната 1-2 площею 9,3 кв.м., кімната 1-4 площею 10,6 кв.м., частина літньої кухні "Б" площею забудови 17,6 кв.м., тамбур"б", погріб "П", гараж "Г" загальною вартістю 286156 грн.

Відхилення від ідеальної частки 7898 грн. більше 58).

Враховуючи вищевказане суд вважає за необхідне зобов"язати ОСОБА_1 закласти дверний отвір з приміщення 1-1 в 1-2.

Щодо розподілу решти спільного майна подружжя суд виходить з наступного.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до ч. 3ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль, магазин з міні баром) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми.

Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3ст. 358 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

Згідно висновку №201 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 23.07.2015 року ринкова вартість магазину з міні - баром по АДРЕСА_18 складає 98365 (дев"яносто вісім тисяч триста шістдесят п"ять ) гривень. Здійснити поділ на дві рівні частини магазину з міні -баром , який би відповідав вимогам ДБН В.2.2-23:2009 Підприємства торгівлі, щодо складу приміщень магазину, мінімальної площі груп неторгівельних приміщень неможливо.

Відповідно до висновку про вартість майна від 18.02.2015 року ринкова вартість автомобіля Volkswagen Т5 2.5 ТDI,2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 249380 (двісті сорок дев"ять тисяч триста вісімдесят) гривень, а вартість автомобіля PEUGEOT Partner, 2002 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_6 становить 102153 (сто дві тисячі сто п"ятдесят три ) гривні.

Обидві сторони по справі претендують на автомобіль PEUGEOT Partner, 2002 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_6 та магазин з міні - баром по АДРЕСА_19 Вінницької області та не дійшли згоди щодо добровільного розподілу вказаного майна.

Разом з тим, жодна із сторін, всупереч ст. 364 ЦК, не порушила питання про одержання від іншої сторони, як іншого співвласника, грошової компенсації вартості належної їй частки в спільному майні, виходячи з того, що спірне майно є річчю неподільною.

Таким чином, враховуючи, що набуті сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірні автомобілі та магазин з міні -баром є об'єктами спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на ці об'єкти на режим спільної часткової власності.

Враховуючи, що спірні автомобілі та магазин з міні -баром є неподільною річчю, і жодною із сторін не вчинено дій, передбачених ч.ч.4, 5 ст.71 СК України, суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності.

Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, 70, 71 СК України, ст. 204, 368, 372 ЦК України, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст.ст. 141, 206, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та про визнання права особистої приватної власності - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані в АДРЕСА_20 та виділити в натурі наступне: частину житлового будинку "А" площею 36,7 кв.м., а саме: прихожа 1-1 площею 15,1 кв.м., кімната -1-5 площею 21,6 кв.м., веранда "а", навіс "а1", частина літньої кухні "Б" площею забудови 22,7 кв.м, загальною вартістю 270360 грн., припинивши право спільної сумісної власності на зазначене майно.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані в АДРЕСА_20 та виділити в натурі наступне: частину житлового будинку "А" площею 32,1 кв.м., а саме: кухня 1-2 площею 32,1 кв.м., кімната 1-2 площею 9,3 кв.м., кімната 1-4 площею 10,6 кв.м., частина літньої кухні "Б" площею забудови 17,6 кв.м., тамбур"б", погріб "П", гараж "Г" загальною вартістю 286156 грн., припинивши право спільної сумісної власності на зазначене майно.

Зобов"язати ОСОБА_1 закласти дверний отвір з приміщення 1-1 в 1-2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7898 (сім тисяч вісімсот дев"яносто вісім) грн. різниці в ідеальних долях.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля РТUGEOT PARTER - реєстраційний номер - НОМЕР_6, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_4; 1/2 частку автомобіля VOLKSVAGN T-5 2,5 TDI, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_5; 1/2 частку магазину з міні -баром по АДРЕСА_18.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля РТUGEOT PARTER - реєстраційний номер - НОМЕР_6, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_4; 1/2 частку автомобіля VOLKSVAGN T-5 2,5 TDI, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_5; 1/2 частку магазину з міні -баром по АДРЕСА_18.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль РТUGEOT PARTER - реєстраційний номер - НОМЕР_6, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_4; автомобіль VOLKSVAGN T-5 2,5 TDI, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_5; магазин з міні -баром по АДРЕСА_18.

В решті позовних вимог за первісним та зустрічним позовом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50% вартості проведених судових експертиз в сумі 4150 (чотири тисячі сто п'ятдесят) гривень.

Решту судових витрат залишити за сторонами.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В. І. Губко