Провадження № 4-с/742/4/18
Єдиний унікальний № 742/612/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд чернігівської області в складі головуючого судді Коваленко А.В. за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1, скаржника ОСОБА_2, представника Прилуцького МРВ ДВС ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Прилуки скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИВ:

08.06.2018 року до Прилуцького міськрайонного суду надійшла скарга скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_4О .

На обґрунтування поданої скарги заявником зазначається, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 19.02.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 у розмірі 1 / 4 всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини цього віку на користь матері ОСОБА_5

30.04.2018 року державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості , яка склала 22 319,66 гривень.

21.05.2018 року державним виконавцем внесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською , пневматичною та охолощеної зброї, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; тимчасове обмеження боржника у праві полювання; встановлення тимчасового обмеження у раві керування транспортними засобами; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Скаржник не погоджуючись з сумою нарахованої заборгованості зі сплати аліментів зазначає, що оскільки він не працює то розмір аліментів повинен нараховуватися відповідно до рішення суду в розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і повинен становити 558 гривень.

Крім того зазначив, що державним виконавцем не було враховано суму платежів, які він здійснив в розмірі 2500 гривень

За таких обставин просить визнати незаконним та скасувати розрахунок заборгованості по виконавчому листу № 2/742/265 від 30.04.2018 року.

Визнати незаконною та скасувати постанову ВП №43244433 державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 від 21.05.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Визнати незаконною та скасувати постанову ВП №43244433 державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 від 21.05.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання

Визнати незаконною та скасувати постанову ВП №43244433 державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 від 21.05.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Визнати незаконною та скасувати постанову ВП №43244433 державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 від 21.05.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

У відзиві на скаргу Прилуцький міськрайонний відділ ДВС просить в задоволенні скарги відмовити.

Свої заперечення аргументує тим, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 здійснено відповідно до вимог статті 182,195 СК, а обмеження накладені відповідно до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження, оскільки заборгованість зі сплати аліментів перевищує суму платежуі за шість місяців.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 08.06.2018 року прийнято скаргу до провадження

В судовому засіданні скаржник підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити, зазначивши, що він визнає суму заборгованості в розмірі визначеному в розрахунку станом на травень 2018 року, оскільки в ньому враховані платежі , які ним були здійснені.

Головний державний виконавець Скрибченко Л.В. в судовому засіданні вимоги скарги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити та зазначила, що станом на травень місяць було здійснено перерахунок заборгованості та враховано платежі , які здійснював ОСОБА_2 Крім того зазначила, що оскільки сума заборгованості перевищує платежу за шість місяців то і були накладені обмеження. Щодо розрахунку заборгованості, то вважає розрахунки скаржника невірними, оскільки розрахунки здійснюються відповідно до вимог ст.182,195 СК України, а посилання на розрахунок в аліментів розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини цього віку не відповідає вимогам закону.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи скарги, а також дослідивши матеріали скарги, та вивчивши надані суду докази на її обґрунтування, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами виконавчого провадження, суд вважає, що заявлені ОСОБА_2 вимоги за поданою скаргою не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду від 19.02.2014 року , яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 у розмірі 1 / 4 всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини цього віку на користь матері ОСОБА_5 видано виконавчий лист( а.с.20)

Постановою державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області від 08.05.2018 року відкрито виконавче провадженя( а.с.21).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах , які стягуються з ОСОБА_2 , здійсненого Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області заборгованість по сплаті аліментів станом на квітень 2018 року становить 22 319,66 гривень( а.с.9).

В зв»язку з наданням ОСОБА_2 платіжних документів, відповідно до яких він сплачував аліменти, державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 і станом на травень 2018 року становить 18 917,91 гривень.

Вирішуючи питання щодо визнання дій державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4О неправомірними, суд виходив з наступного.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи приватного виконавця суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України, Законами України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного та приватного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

За правилами ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно положень ч.1 ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Оскільки предметом розгляду скарги, поданої заявником у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України, є саме неправомірні дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості, з урахуванням доказів наданим боржником, то суд виходить із того, що проведення такого розрахунку за аліментами є обов'язком виконавця, оскільки саме в останнього знаходиться виконавчий лист на виконані.

В судовому засіданні встановлено, що скаржник ОСОБА_2 офіційн не працює, а отже розрахунок суми аліментів, які підлягають стягненню з нього повинен розраховуватися виходячи з вимог ч.2 статті 195 СК України із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Суд вважає безпідставними твердження скаржника про те, що оскільки він не працює, то розмір аліментів повинен становити 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки статтею 182 ч.2 СК України встановлений мінімальний розмір аліментів на одну дитину і який , після внесення змін до СК України становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не може застосовуватися при визначенні розміру аліментів, особи яка не працює.

Крім того в судовому засіданні скаржник визнав наявність заборгованості по аліментах в розмірі 18 917,91 гривні, яка виникла станом на травень 2018 року.

Враховуючи вищенаведені вимоги чинного законодавства України та обставини, встановлені при розгляді даної справи за скаргою ОСОБА_2, суд дійшов висновку, що скарга в частині визнання незаконним та скасування Розрахунку заборгованості по виконавчому листу № 2/742/265 є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Постановою ВП №43244433 державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 від 21.05.2018 року встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії ( а.с.6).

Постановою ВП №43244433 державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 від 21.05.2018 року встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві полювання( а.с.5).

Постановою ВП №43244433 державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 від 21.05.2018 року встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами( а.с.7).

Постановою ВП №43244433 державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 від 21.05.2018 року встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України( а.с.8).

Постановою ВП №43244433 державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 від 21.05.2018 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 ( а.с.)

Підставою винесення вказаних постанов стало те, що згідно розрахунку державного виконавця у боржника є заборгованість по сплаті аліментів понад 6 місяців, тому згідно ст.71 Закону України«Про виконавчепровадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, виконавець виносить вмотивовану постанову про відповідне тимчасове обмеження.

Свобода пересування і право на вибір місця проживання, вперше було передбачене статтями 13 і 14 Загальної декларації прав людини, згідно з якими кожна людина має право на свободу пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави, право залишати будь-яку країну, включаючи також її власну, і повертатися до своєї країни, право шукати притулок від переслідувань (за винятком таких, які викликані вчиненням неполітичного злочину або діяннями, що суперечать цілям і принципам ООН) в інших країнах і користуватися цим притулком.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

У відповідності до ст.3 Протоколу № 4Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно достатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Згідност. 33 Конституцією України, свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання належать кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України, і включають у себе: 1) свободу пересування територією України; 2) право на вільний вибір постійного чи тимчасового місця проживання на території України; 3) право вільно залишати територію України; 4) право громадянина України в будь-який час повернутися в Україну. Перші три складові права на вибір місця перебування можуть бути обмежені Законом. Четверта будь-яким обмеженням не підлягає.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відтак будь-які умови обмеження у свободі пересування в разі його застосування обовязково мають бути визначені Законом.

Застосовуючи зазначені стандарти до цієї справи, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 5 ч. 1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

У відповідності до ч. 2ст. 6 цього Закону України, тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

07 грудня 2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів»№ 2234-VIII внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Так, на підставі ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною пятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Як встановлено судом, у виконавчому провадженні № 43244433 станом на дату винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов (21 травня 2018 року) розмір заборгованості по аліментах боржника становив 22319 грн. 66 коп., що перевищує сукупний розмір платежів за шість місяців, що також підтверджується розрахунком заборгованості зі сплаті аліментів від 30.04.2018 року , а з урахуванням сум, які ОСОБА_2 сплатив добровільно в розмірі 2000 гривень( по квітень включно), становить 20319,66 гривень(а.с.9).

З врахуванням вищевказаного суд прийшов до висновку, що винесені державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження боржникау праві виїзду замежі України , про тимчасове обмеження управі полювання , про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілів патронів, споряджених гумовимичи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та про тимчасове обмеження в праві керування транспортними засобами від 21 травня 2018 року у виконавчому провадженні № 4324433, повністю відповідають вимогам Закону.

З приводу визначення судом легітимних цілей постанови встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, однією з яких є захист прав і свобод інших осіб, суд в першу чергу приймає інтереси дітей.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другоїстатті 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованаПостановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В силустатті 51 Конституції Українитаст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідност. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства»зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина.

Стаття 59 Закону України «Про освіту»передбачає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Отже, батьки зобов'язані, постійно дбати про фізичне здоров'я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім'ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв, виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни, сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу, виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини.

Суд беззаперечно встановив, що матеріалами справи доведений факт обізнаності скаржника про існування обов"язку виконання судового рішення та сплати стягнутих аліментів.

Проте, систематична несплата аліментів, а також відсутність фактів надання дитині будь-якої іншої добровільної матеріальної, або ж навіть моральної підтримки, прямо свідчить лише про відсутність інтересу до неї з боку боржника, його бажання ухилитися від виконання покладеного на нього обовязку щодо виховання дитини, забезпечення її належного рівня розвитку та проживання, тощо, хоча б за мінімальними стандартами.

В цій ситуації суд переконаний, що застосовуваний державним виконавцем обмежень щодо скаржника переслідує лише законну мету щодо забезпечення погашення ним заборгованості, що надасть змогу покращити в першу чергу матеріальне становище дитини боржника, яка в даному випадку є позбавлена піклування з боку батька про її матеріальне становище.

Щодо визначення справедливого балансу між правами людини та публічним інтересом (тобто, пропорційності тимчасового обмеження свободи пересування боржника меті застосування такого заходу у виді погашення заборгованості по аліментах перед дитиною) суд зважає на те, що такий винятковий захід обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав, є тимчасовий і буде стимулювати божника до виконання зобовязань, покладених на нього Законом і відповідним судовим рішенням.

На підставі вищевикладеного суд вважає дії державного виконавця в частині винесення постанов від 21 травня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та про тимчасове обмеження управі полювання,про встановлення тимчасового обмеження боржника управі користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілів патронів споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами не смертельної дії та про обмеження права керування транспортними засобами у виконавчому провадженні № 43244433 такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», тому скарга про визнання дій державного виконавця щодо винесення зазначених постанов неправомірними та їх скасування задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись 447,448 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_4 - відмовити в повному обсязі.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівськї області через Прилуцький міськрайонний суд протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.В.Коваленко