Справа № 550/1251/18
Провадження № 2/550/317/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області

в складі головуючого судді Антонова А.А., за участю секретаря судового засідання Бондаренко Т.В., розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Чутове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Петрівської сільської ради Чутівського району Полтавської області, третя особа Чутівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності від 10.04.2018 р. діє ОСОБА_2, звернулась з позовом до виконавчого комітету Петрівської сільської ради Чутівського району Полтавської області, третя особа Чутівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, який обґрунтовувала тим, що 09.08.2017 р. помер її дід ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина і позивач є спадкоємцем після померлого за заповітом від 30.04.2014 р., яка складається із земельної ділянки площею 2, 23 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Чапаєвської сільської ради Чутівського району Полтавської області (с. Чапаєве Чутівського району перейменовано в с. Петрівка), і належала померлому згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 613789, виданого Чапаєвською сільською радою Чутівського району Полтавської області 01.08.2002 р. Померлий на день смерті був зареєстрований та проживав ІНФОРМАЦІЯ_1 Крим, що підтверджується довідкою адміністрації Малореченського територіального органу м. Алушта. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв'язку з неподанням довідки про останнє місце проживання померлого та про осіб, які разом проживали зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. На даний час ОСОБА_4 Крим є тимчасово окупованою територією України, на якій неможливо отримати довідку про останнє місце проживання померлого та про осіб, які разом проживали зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини від компетентних органів місцевого самоврядування України. Позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позивач та його представник надали заяви, в яких позов підтримали і просили його задовольнити, а справу розглянути без їх участі.

Відповідач надав заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення і справу просив розглянути без участі його представника.

Третя особа про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться у порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, зясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову та приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 613789, виданого Чапаєвською (зараз - Петрівська) сільською радою Чутівського району Полтавської області 01.08.2002 р., був власником земельної ділянки площею 2, 23 га, яка розташована на території Чапаєвської сільської ради Чутівського району Полтавської області.

30.04.2014 р. ОСОБА_3 склав заповіт, яким належну йому дану земельну ділянку заповів ОСОБА_1

09.08.2017 р. ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до якої входить зазначена земельна ділянка і спадкоємцем, згідно заповіту від 30.04.2014 р. є ОСОБА_1 - позивач у справі.

Позивач звернувся до нотаріуса по питанню оформлення спадщини після померлого, але їй постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.06.2018 р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з неподанням довідки про останнє місце проживання померлого та про осіб, які разом проживали зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Позивачем нотаріусу була подана довідка адміністрації Малореченського територіального органу м. Алушта від 27.07.2018 р. № 02.34-21/742 згідно з якою на день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та фактично проживав ІНФОРМАЦІЯ_1 Крим.

На даний час ОСОБА_4 Крим є тимчасово окупованою територією України і вищезазначена довідка була видана окупаційною владою.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В даному випадку суд вважає можливим застосувати такій принцип, як "Номібійський виняток", якій застосовує Європейський суд з прав людини у своїй практиці.

Так, у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти ОСОБА_4 Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) Європейський суд з прав людини наголосив, що "зобовязання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій, ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає необхідним взяти до уваги довідку, видану адміністрацією Малореченського територіального органу м. Алушта від 27.07.2018 р. № 02.34-21/742, у підтвердження останнього місця проживання померлого та про осіб, які разом проживали зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, при цьому враховуючи, що дана довідка видана органом окупаційної влади і отримати довідку про останнє місце проживання померлого та про осіб, які разом проживали зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, від компетентних органів місцевого самоврядування України неможливо.

Одночасно суд звертає увагу на те, що розглядаючи в процесі документ, виданий окупаційною владою, суд не визнає та не легітимізуємо цю владу, а лише використовує цей документ як один із доказів по справі. І хоча такий документ не є юридично дійсним, але він підтверджує, що певна установа, яка не діє у відповідності із законодавством України, але de facto існує на окупованій території, підтвердила факт місця реєстрації місця проживання та смерті ОСОБА_3, а також дані про осіб, які разом проживали з ним на момент його смерті. Тож суд тільки оцінює дану довідку та вирішує, наскільки можна довіряти викладеній у довідці інформації.

Одночасно суд враховує, що доказом того, що місцем останнього проживання ОСОБА_3 було с. Генеральське м. Алушта Автономної Республіки Крим Україна, є свідоцтво про смерть останнього, видане 23.12.2017 р. Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Полтавській області, де місцем смерті зазначена вказана адреса.

Таким чином, судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та фактично проживав ІНФОРМАЦІЯ_1 Крим Україна.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позов ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 189, 197, 198, 200, 206, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, НОМЕР_2, право власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 2, 2301 га, кадастровий номер :00:001:0267, яка розташована на території Чапаєвської (зараз - Петрівської) сільської ради Чутівського району Полтавської області, та, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 613789, виданого Чапаєвською сільською радою Чутівського району Полтавської області 01 серпня 2002 р., належала ОСОБА_3, який помер 09 серпня 2017 р.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копію повного судового рішення надіслати протягом 2 днів з дня його складення у повному обсязі.

Учасники справи мають право оскаржити рішення суду до Полтавського апеляційного суду через Чутівський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення (в порядку ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 03 грудня 2018 року.

Суддя А. А. Антонов