КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/5572/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2424/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії судової палати у цивільних справах - головуючого - судді Сержанюка А.С., суддів Іванової І.В., Матвієнко Ю.О., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2018 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Поправська сільська рада Білоцерківського району Київської області про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

22 квітня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» звернулося до суду із названим позовом, де просило, із врахуванням уточненої позовної заяви, стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на свою користь борг за угодою №362176 у розмірі 99 985,60 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 червня 2011 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено угоду №362176 та підписані додатки 1 та 2, які є невід'ємними частинами правочину, з метою отримання останнім автомобіля марки ВАЗ 210994.

В подальшому, скориставшись своїм правом, той звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» із заявою про надання йому іншої моделі автомобіля, зокрема, ЗАЗ Сенс TF698К.

01 червня 2012 року ОСОБА_4 отримав автомобіль ЗАЗ Сенс TF698К, кузов НОМЕР_3, 2012 року випуску, який зареєстрував на своє ім'я у ЦБДР та АС при МВС ( державнийй номер - НОМЕР_1 ) та отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - НОМЕР_4.

В свою чергу, ОСОБА_4 зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків.

Окрім цього, 11 червня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким вони зобов'язались відповідати перед кредитором у разі невиконання зобов'язань ОСОБА_4 за угодою №362176.

Станом на березень 2016 року поточна ціна автомобіля ЗАЗ Сенс становила 162 500 грн., а з урахуванням часткового погашення, розмір боргу ОСОБА_4 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» за угодою, станом на березень 2016 року, складає 99 985,60 грн., з яких: чисті внески - 59 035,60 грн., внески в оплату послуг - 40 950 грн.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_4, позивач вважає, що вказана заборгованість має бути стягнута із його спадкоємця - ОСОБА_1 та поручителів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що доводи представника позивача про прийняття ОСОБА_1 спадщини після померлого ОСОБА_4 спростовані матеріалами справи, а відтак позовні вимоги щодо стягнення з нього боргу - безпідставні.

Крім того, відповідачами неодноразово зазначалося про відсутність будь-якого майна, належного ОСОБА_4 на момент смерті, яке підлягає спадкуванню.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за ОСОБА_4 майно не визначене.

Таким чином, зобов'язання відповідача ОСОБА_1 про відшкодування боргу ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» є зобов'язанням спадкувати тільки борги спадкодавця, що є грубим порушенням прав ОСОБА_1.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Зазначені норми законодавства та докази, наявні в матеріалах справи, переконали суд у необхідності відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» у задоволенні вимог щодо солідарного стягнення боргу ОСОБА_4 та з поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування і порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 11 червня 2011 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено угоду №362176 та підписані додатки №1 та №2, які є невід'ємними частинами угоди, з метою отримання останнім автомобіля марки ВАЗ 210994 ( а.с. 7, 8, 9-14 т. 1 ).

В подальшому, скориставшись своїм правом, останній звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» із заявою про надання йому іншої моделі автомобіля, а саме - ЗАЗ Сенс TF698К.

21 червня 2012 року ОСОБА_4 отримав автомобіль ЗАЗ Сенс TF698К, кузов НОМЕР_3, 2012 року випуску і зареєстрував його на своє ім'я у ЦБДР та АС при МВС та отримав державний номер НОМЕР_1 і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - НОМЕР_4 ( а.с. 21 т. 1 ).

При цьому, ОСОБА_4, в свою чергу, зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків ( а.с. 8 ).

11 червня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким вони зобов'язались відповідати перед кредитором у разі невиконання зобов'язань ОСОБА_4 за угодою №362176 ( а.с. 15-17 т. 1 ).

Згідно копії постанови Білоцерківського відділу поліції головного управління національної поліції в Київській області Міністерства внутрішніх справ України від 17 лютого 2016 року про закриття кримінального провадження, 31 жовтня 2015 року на трасі Київ-Одеса поблизу с. Шкарівка, Білоцерківського району, Київської області, автомобіль ЗАЗ Сенс TF698К, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, зіткнувся з автопоїздом в складі сідлового тягача DAF XF 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5 ( а.с. 168-175 т. 1 ).

В результаті аварії ОСОБА_4 загинув, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5, лікарським свідоцтвом про смерть №516 від 02 листопада 2015 року ( а.с. 44, 167 т. 1 ).

Відповідно до звіту №1007 від 13 лютого 2017 року «Про визначення вартості технічно справних складників автомобіля ЗАЗ-TF698K, реєстраційний номер НОМЕР_1», проведеного на замовлення ОСОБА_1, ринкова вартість залишків спадкового транспортного засобу складає 18 330,59 грн. ( а.с. 180- 184 т. 1 ).

05 листопада 2015 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» спадкоємцем повідомлено щодо трагічних обставин відносно ОСОБА_4 ( а.с. 176 т. 1 ).

21 березня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» звернулося до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори з вимогою кредитора ( а.с. 45 т. 1 ).

29 березня 2016 року Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу померлого ОСОБА_4 ( а.с. 47 т. 1 ).

Відповідно до довідки №02-14-190 від 03 жовтня 2016 року на день смерті ОСОБА_4, який за життя проживав АДРЕСА_1, був зареєстрований та проживав за вказаною адресою його батько - ОСОБА_1 ( а.с. 82 т. 1 ).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ж положень ч. 1 ст. 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів щодо вчинення ОСОБА_1 дій, які б свідчили про його відмову від спадщини.

Навпаки, звернення спадкоємця щодо визначення вартості транспортного засобу, з точки зору суду другої інстанції, свідчить про прийняття ним спадщини, в межах вартості якої він і має нести цивільно-правову відповідальність за вимогами позивача.

Окрім іншого, на переконання суду другої інстанції, довідка №488 від 14 грудня 2016 року за підписом сільського голови І.П. Кабула, секретаря виконкому Л.В.Бабенко ( а.с. 179 т. 1 ), відповідно до якої ОСОБА_4 на день смерті був зареєстрований але за місцем реєстрації в АДРЕСА_1, не проживав, не є правовою підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог, розмір яких визначений апеляційним судом, оскільки її зміст повністю спростовується раніше виданою довідкою від 03 жовтня 2016 року ( а.с. 82 ).

Необхідно відзначити і те, що відповідно до положень ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово і фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

При цьому, будь-яких доказів про зміну місця проживання за життя спадкодавця матеріали справи не містять і таких не надано суду апеляційної інстанції.

Відповідно, пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, Поправського сільського голови Кабула І.П. про те, що ОСОБА_4, за життя, не проживав АДРЕСА_1, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не відповідають дійсності.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, враховуючи, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем та те, що іншого майна за ОСОБА_4, крім пошкодженого автомобіля, не значиться, позовні вимоги підлягають лише частковому задоволенню в частині стягнення завданих спадкодавцем збитків позивачу з ОСОБА_1 у межах вартості одержаного ним майна відповідно до положень ст.ст. 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України.

Що ж до інших заявлених позовних вимог, то вони, з точки зору апеляційного суду, також не підлягають до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Отже, з точки зору другої інстанції, обов'язок щодо повернення заборгованості перейшов від ОСОБА_4, який помер, до ОСОБА_1, як спадкоємця в межах вартості отриманого ним спадкового майна.

Разом з тим, доказів на підтвердження згоди поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3 забезпечувати виконання зобов'язання ОСОБА_1 суду не надано.

Відтак, суд апеляційної інстанції, враховуючи викладене, прийшов до переконання про те, що порука є припиненою, що звільняє ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від цивільно-правової відповідальності за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто».

За таких обставин, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги не звернув і, як наслідок, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, з порушенням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 523, 526, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування, порушення норм матеріального права та процесуального права при його ухваленні, встановлених судом другої інстанції, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, враховуюче зазначене, з точки зору суду другої інстанції, оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до положень ст. 376 ЦПК України та зазначених норм матеріального і процесуального права за їх визначеною частковою обґрунтованістю.

Доводи відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ( а.с. 33-34 т. 2 ), зокрема, про те, що він не приймав спадщину після смерті ОСОБА_4, син - ОСОБА_4 не проживав разом з ним, спадкова справа заведена з порушенням п. 2.1. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, апелянт не зробив жодного кроку для прийняття спадщини, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, спростовуються зазначеними судом другої інстанції доказами по справі, які той відносить до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх згідно положень ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Відповідно вони ( доводи ) не є належною підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги у визначеній судом другої інстанції частині.

Окрім іншого, його твердження про те, що спадкова справа заведена з порушенням п. 2.1. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, з точки зору суду другої інстанції, правового значення для вирішення заявленого спору не має, а відтак - не є підставою для відмови у задоволенні визначених апеляційних вимог.

Також, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» сплачений судовий збір ( а.с. 2 т. 1, а.с. 21 т. 2 ) пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 687,28 (( 99 985,60 : 18 330,59 х ( 99 985,60 : 100 х 1,5 + 99 985,60 : 100 х 1,5 х 150 : 100 )) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задовольнити частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2018 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Поправська сільська рада Білоцерківського району Київської області про стягнення боргу скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» завдані спадкодавцем збитки у розмірі 18 330,59 грн.

В решті позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» судовий збір у розмірі 687,28 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: І.В. Іванова

Ю.О. Матвієнко