Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 461/6881/16-ц

провадження № 61-25296св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - Миколаївський районний центр зайнятості,

представник позивача - Корецький Р.,

відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Миколаївського районного центру зайнятості, в особі представника - Корецького Р., на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2017 року в складі суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року Миколаївський районний центр зайнятості звернувся до суду із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення з роботодавця виплаченого забезпечення безробітному у зв'язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі у зв'язку з тим, що указаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Повернуто Миколаївському районному центру зайнятості позов до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення з роботодавця виплаченого забезпечення безробітному у зв'язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

Дану ухвалу суду першої інстанції оскаржив Миколаївський районний центр зайнятості.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року апеляційну скаргу Миколаївського районного центру зайнятості відхилено, ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року залишено без змін.

У червні 2017 року Миколаївський районний центр зайнятості звернувся до апеляційного суду Львівської області із заявою про повернення сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року у даній справі.

Заява обґрунтована тим, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі, що, на думку заявника, згідно пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» є підставою для повернення сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви Миколаївського районного центру зайнятості про повернення судового збору.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційним судом Львівської області не постановлялася ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження у даній справі, апеляційна скарга Миколаївського районного центру зайнятості була розглянута апеляційним судом та за наслідками її розгляду ухвала Галицького районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року залишена без змін, у зв'язку із чим відсутні підстави для повернення сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги у справі.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Миколаївський районний центр зайнятості, в особі представника - Корецького Р., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та вирішити вимоги його заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що, на думку скаржника, є підстави для повернення сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, оскільки ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

14 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі у зв'язку з тим, що указаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Повернуто Миколаївському районному центру зайнятості позов до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення з роботодавця виплаченого забезпечення безробітному у зв'язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

Дану ухвалу суду першої інстанції оскаржив Миколаївський районний центр зайнятості.

За подання апеляційної скарги Миколаївський районний центр зайнятості сплатив судовий збір у розмірі у розмірі 1 378 грн.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу Миколаївського районного центру зайнятості відхилено, ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України в редакції чинній на розгляду справи судом апеляційної інстанції розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно вимог пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Таким чином, згідно положень указаної норми закону питання про повернення судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції вирішується судом за клопотання особи, яка його сплатила, у разі відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.

Повно та всебічно дослідивши вимоги заяви про повернення сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року у даній справі, перевіривши їх на відповідність вимогам чинного законодавства, установивши, що апеляційним судом Львівської області не постановлялася ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження у даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Миколаївського районного центру зайнятості про повернення сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у справі.

Доводи касаційної скарги про наявність підстав для повернення сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції спростовуються матеріалами справи, встановленими судом апеляційної інстанції обставинами та обґрунтованими висновками апеляційного суду з їх оцінки.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства, що згідно вимог чинного законодавства не є підставою для скасування оскарженого судового рішення. За наслідком оцінки указаних доводів скаржника судом апеляційної інстанції надані повні та обґрунтовані висновки, які додаткового доповнення не вимагають.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, узв'язку з чим колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Миколаївського районного центру зайнятості, в особі представника - Корецького Р.,залишити без задоволення.

Ухвалуапеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв