АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В..,

При секретарі: Зеленській О.І.,

За участю представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_6 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2016 року, ухваленого під головуванням судді Кулешової Л.В. в м. Полтава зі складанням повного тексту рішення 02.09.2016 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, за участю третіх осіб - приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори, ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним, скасування заповіту та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб - приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори, ОСОБА_8, приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" про визнання права власності на спадкове майно, припинення права співвласника на частку у праві власності на квартиру , -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 10 грудня 2008 року помер його батько ОСОБА_9, який у 2008 році склав заповіт на нього, а потім обіцяв подарувати йому, позивачу, частину свого майна, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1. в м. Полтаві, однак виявилося, що документи на квартиру загублені. 09 грудня 2008 року ОСОБА_9 змінив заповіт на користь ОСОБА_6 Зазначав, що при складанні заповіту ОСОБА_9 не міг усвідомлювати значення своїх дій, оскільки знаходився в лікарні під дією ліків, а відповідач ОСОБА_6 скориставшись безпорадним станом ОСОБА_9, з використанням підробленого паспорта та викрадених документів шахрайським шляхом, оформив заповіт на своє імя. З урахуванням викладеного, просив суд визнати недійсним та скасувати заповіт, складений ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_6 і посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7; визнати за ним, ОСОБА_4, незалежно від змісту заповіту, право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 та іншого майна, що належало спадкодавцю на час відкриття спадщини.

У липні 2009 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача, мотивуючи його тим, що 09 грудня 2008 року ОСОБА_9 при складанні заповіту на його імя усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, а тому заповіт є дійсним. Просив суд визнати за ним - ОСОБА_6, як спадкоємцем за заповітом, посвідченим 09 грудня 2008 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованим у реєстрі за №10075, право власності на спадкове майно ОСОБА_9, померлого 10 грудня 2008 року на 3/4 частини квартири АДРЕСА_3; визнати за ОСОБА_4 право власності на обовязкову частку в спадщині його батька ОСОБА_9, - на 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 ум. Полтаві; припинити право власності ОСОБА_4 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_5, визнавши за ним - ОСОБА_6, право власності на неї; стягнути з нього - ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за належну йому ? частину в квартирі АДРЕСА_3 в сумі 82 602 грн. 50 коп. шляхом перерахування цих коштів з депозитного рахунку суду на користь ОСОБА_4, стягнути з ОСОБА_4 на його користь судові витрати за проведення судових будівельно-технічних експертиз, компенсувати за рахунок держави судові витрати понесенні ним по оплаті судового збору.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право на обовязкову частку у спадщині 1/4 частину квартири АДРЕСА_6, в порядку спадкування після ОСОБА_9, померлого 10 грудня 2008 року. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_6 задоволено.

Припинено право ОСОБА_4 на частку в спільному майні на 1/4 частину квартири АДРЕСА_6.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 вартість 1/4 частини квартири АДРЕСА_6 у сумі 82602,50 грн. шляхом перерахування коштів у розмірі 82602,50 грн. з депозитного рахунку ТУ ДСА України в Полтавській області (р/р 0622 банк в ГУДК у Полтавській області м.Полтава, , МФО 831019) на користь ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру№ 43 по вул. Нікітченка, 6 в м. Полтаві, загальною площею 38,5 кв.м., жилою площею 20,90 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судові витрати за проведення судових будівельно-технічних експертиз у розмірі 3537,60 грн.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 17 листопада 2016 року стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_6 у відшкодування понесених ним судових витрат по оплаті судового збору і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 2478,84 грн.

Додатковим рішенням того ж суду від 27 лютого 2018 року визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_6, в тому числі на ? її частини в порядку спадкування за заповітом та ? частину тієї ж квартири як за співвласником, на вимогу якого припинено право власності ОСОБА_4 на цю частку квартири.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю

Зокрема зазначає, що складений його батьком ОСОБА_9 заповіт не відображав його дійсної волі, а висновки проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи не можуть слугувати беззаперечним доказом психічної спроможності спадкодавця, оскільки є неповними та некоректними. Покази свідків вважає субєктивними. Також, вказує на те, що обовязкова частка у спадковому майні має становити ? частині згідно ст. 1241 ЦК України, оскільки він є інвалідом 1 групи.

При цьому зазначає, що судом не було прийнято до уваги, те, що вартість квартири визначена експертним шляхом не на час розгляду справи, а станом на 18.11.2014 року, що не відповідає вимогам закону.

Вважає, що суд безпідставно стягнув з нього суму судових витрат за проведення судових будівельно-технічних експертиз.

З вказаним рішенням в частині відшкодування судових витрат по оплаті судового збору і витрат на оплату за інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи не погодився ОСОБА_6, та через свого представника за довіреністю ОСОБА_5, в поданій апеляційній скарзі просив рішення в цій частині змінити та стягнути на його користь понесенні ним дані судові витрати.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянтів, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає до задоволення, а апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 слід закрити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 364 ЦПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10 грудня 2008 року помер ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ №119969, зареєстрованим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №3928 від 11.12.2008 (а.с. 12 том 1).

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на належну йому однокімнатну квартиру №43, розташовану за адресою: вул. Нікітченка, буд.6 в м. Полтаві (а.с.8,9 т.1).

Згідно заповіту ВМА №347896, складеного 09 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7 у хірургічному відділенні Другої Полтавської міської клінічної лікарні, ОСОБА_9 заповів все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі й належну йому квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_7 ОСОБА_6 (а.с.53-54 том 1).

Вказаний заповіт зареєстровано в Спадковому реєстрі за №45998053 від 09.12.2008 року, про що внесено відповідний реєстраційний запис та підтверджується витягом №17682309 від 09.12.2008 (а.с.54, том 1). На день смерті спадкодавця заповіт був чинним.

Відповідно до ст.ст.1218,1220 ЦК України у зв'язку із смертю ОСОБА_9 відкрилась спадщина на його майно, про що зазначено у повідомленні Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори № 525/02-14 від 19 червня 2009 року (а.с.143 том 1).

Далі судом встановлено, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином померлого ОСОБА_9 (а.с.55, 56, 59 том 2) та батьком третьої особи ОСОБА_8

07.10.2008 року ОСОБА_10 помер, тобто до смерті свого батька ОСОБА_9 (а.с.57 том 2), про що внесено актовий запис про смерть №3231 від 08.10.2008 (а.с.58 том 2).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, після смерті ОСОБА_9 відкрита спадкова справа № 648 від 12 грудня 2008 року. В спадковій справі знаходяться заяви про прийняття спадщини від сина померлого ОСОБА_4, ОСОБА_6 - спадкоємця згідно заповіту, ОСОБА_8 (дівоче прізвище ОСОБА_2) - онуки та доньки померлих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідно (а.с.143 том 1, а.с.7, 13-15 том 2).

Таким чином, сторони у визначений законом строк та спосіб прийняли спадщину після померлого ОСОБА_9

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про визнання заповіту недійсним, місцевий суд заслухавши показання свідків, врахувавши висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 17 серпня 2010 року та пояснення сторін по справі, прийшов до висновку, що хоча ОСОБА_9 і мав певні захворювання, однак на час складення заповіту був при свідомості та розумі, був орієнтовним у часі та просторі, розумів свої дії та давав належну їм оцінку, а відтак не знайшов підстав для визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду та вважає його вірним і обґрунтованим виходячи з наступного.

Частиною 1ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 Постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 та в п. 18 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 правиласт.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу (в даному випадку посмертну судово-психіатричну експертизу) за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Як вбачається з акту № 744 посмертної судово - психіатричної експертизи від 17 серпня 2010 року, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, на час складання заповіту - 09 грудня 2008 року, виявляв ознаки психічного розладу у вигляді вираженого астенічного синдрому внаслідок важкої соматичної патології (ракова Інтоксикація, церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба, цукровий діабет). Ступінь вираженості вказаних розладів істотно впливала на здатність ОСОБА_9 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 76-85, том 2).

Проведеною у справі експертизою не зроблено категоричного висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_9 в момент складання ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що виражений астенічний синдром внаслідок важкої соматичної патології істотно впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним. Висновок експертів цілком узгоджується з показаннями допитаних у справі свідків.

На виконання ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року Українським науково-дослідним інститутом соціальної і судової психіатрії та наркології зроблено повторний експертний висновок № 52 відносно ОСОБА_9

Згідно вказаного висновку ОСОБА_9 на момент посвідчення заповіту від 09 грудня 2008 року виявляв психічний розлад у формі органічного астенічного розладу та за своїм психічним станом був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Отже слідує, що волевиявлення ОСОБА_9 під час складання заповіту 09 грудня 2008 року було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/4 частину спірного майна, як на обовязкову частку у спадковому майні.

Згідно повідомлення Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори № 525/02-14 від 19 червня 2009 року, після смерті ОСОБА_9 відкрита спадкова справа № 648 від 12 грудня 2008 року. В спадковій справі знаходяться заяви про прийняття спадщини від сина померлого ОСОБА_4, ОСОБА_6 - спадкоємця згідно заповіту, ОСОБА_8 - онуки померлого (а.с.143, том 1).

Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них уразі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до копії посвідчення серії АЗ № 292891, виданого 13 квітня 2009 року УПФ України Ленінського району в м. Полтаві, ОСОБА_4, син померлого, є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду (а.с. 124, том 1).

За вказаного, місцевий суд вірно дійшов висновку, що ОСОБА_4, як непрацездатний син спадкодавця має право на спадкування половини частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом, тобто на 1/4 частку квартири № 43 в м. Полтаві по вул. Нікітченка, 6, а ОСОБА_6 є спадкоємцем 3/4 частин спірної квартири в порядку спадкування за заповітом.

При цьому, твердження апелянта, про те, що обовязкова частка у спадковому майні, з урахуванням того, що він є інвалідом 1 групи, має становити ? частині, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки не узгоджуються з нормами спадкового права.

Так, за відсутності заповіту, право на спадкування за законом у рівних частинах, тобто по ?, мали би ОСОБА_4 як син померлого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як онука померлого ОСОБА_9 у відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України (за правом представлення).

Згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи № 416/417, складеного Полтавським відділенням Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз імені засл. Професора Бокаріуса, ринкова вартість спірної квартири без урахування ПДВ складає 199820 грн.; ринкова вартість ? частини вищезазначеної квартири без урахування ПДВ складає 49955 грн., провести поділ спірної квартири між двома співвласниками у співвідношенні часток 1/4 та 3/4 неможливо (а.с.158-163, том 3).

Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №782 від 19.11.2014 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_6 станом на дату оцінки, 18.11.2014 року, без урахування ПДВ складає 330410 грн. (а.с.202-214, том 4).

Частиною 3 ст. 358 ЦК України, встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У відповідності до ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Місцевий суд, встановивши, що спадкова квартира є однокімнатною, частка відповідача ОСОБА_4 є незначною та не може буди виділена, спільне володіння і користування квартирою є неможливим, так як між спадкоємцями склалися напружені відносини, припинення права власності для ОСОБА_4 не завдасть істотної шкоди безпосередньо йому та його членам сімї, оскільки він та його дружина мають у власності інше нерухоме майно, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для припинення права відповідача ОСОБА_4 на частку у спільній квартирі, з виплатою грошової компенсації у сумі 82602,50 грн., яка була перерахована позивачем ОСОБА_6 на депозитний рахунок суду.

В свою чергу, неспроможними є доводи апеляційної скарги стосовно того, що виходячи із вартості квартири визначеної станом на 18.11.2014 року, яка є заниженою, судом першої інстанції грубо порушені права ОСОБА_4, оскільки останнім не надано інших доказів визначення вартості квартири станом на час розгляду справи, а також ним не заявлялося клопотання про призначення чергової відповідної експертизи, а відтак суд вірно виходив із доказів наявних у матеріалах справи.

Не надано підтвердження іншої вартості квартири і апеляційному суду.

Разом з тим, помилковими є твердження апелянта, що у відповідно до п. 9 ст. ЗУ «Про судовий збір» суд мав звільнити його як інваліда 1 групи від сплати судових витрат за проведення судових будівельно-технічних експертиз, оскільки вказана норма Закону звільняє останнього лише від сплати судового збору, чим не являються витрати по оплаті судових експертиз.

Враховуючи викладене, колегія суддів, приходить до висновку про відсутність підстав скасування рішення місцевого суду, з мотивів наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_4

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції зясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення не встановлено.

Також, по справі встановлено, що в грудні 2016 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 про відмову від апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного провадження.

За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Частиною 5 ст. 364 ЦПК України визначено, що у разі закриття апеляційного провадження у звязку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_6 від апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження, у зв'язку із вказаним.

Керуючись п.п 4, 5 ст. 364, п.1 ч. 1 ст. 374, ч.1 ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_5, яка діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_6 про відмову від апеляційної скарги на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2016 року - задовольнити.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_6 - закрити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_11 /підпис/ ОСОБА_12

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ____________ ОСОБА_1

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2018 року.