Справа № 426/5418/17
РІШЕННЯ

іменем України

05 березня 2018 року Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Попової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Вєдєрникової Т.А., Крикунової Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове матеріали цивільної справи № 426/5418/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення з житлового будинку, третя особа Орган опіки та піклування Сватівської міської ради, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про виселення з житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.04.2010 р. він придбав у ОСОБА_6 житловий будинок № 116 по вул.Свердлова (Слобожанська) міста Сватове Луганської області. Під час укладання договору купівлі-продажу нотаріусом було встановлено, що малолітні та неповнолітні діти у будинку не мешкають, не зареєстровані та у них немає права користування цим житловим будинком. Після укладання договору купівлі-продажу в 2010 році ОСОБА_6 попросила дозволу пожити в придбаному будинку сімї її сина, а саме сину ОСОБА_3, невістці ОСОБА_4 та внучці ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 3-4 місяці, доки вони не знайдуть собі іншого житла. Але відповідачі до теперішнього часу самоправно проживають в будинку, який їм не належить і добровільно виселятися не планують. На протязі 7 років відповідачі безпідставно самоправно проживають в будинку, договорів оренди з ними не укладалось, вони не є членами родини позивача, а тому їх перебування в будинку створює перешкоди позивачу у володінні його майном. 03.03.2016 р. позивач отримав від ОСОБА_3 розписку, в якій він зобовязався звільнити будинок до 01.05.2016 р., але зобовязання не виконав. 24.02.2016 р. позивач надіслав рекомендованим листом відповідачам вимогу про звільнення будинку, але відповіді не отримав. Посилаючись на ст.ст.109, 116 ч.3, 150 ЖК України, позивач просить примусово виселити з житлового будинку № 116 по вул.Свердлова (Слобожанська) міста Сватове Луганської області відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, малолітню ОСОБА_5. Також посилається на ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де закріплені права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону незалежно від волі інших осіб.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4, яка є також законним представником малолітньої ОСОБА_5, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити, пояснила, що всі відповідачі є членами однієї сімї, проживають в спірному будинку з 2008 року по теперішній час, про їх проживання на момент укладення договору купівлі-продажу будинку позивачу було відомо. Окрім того, позивач пропонував їм викупити будинок за 135000 грн., але за таку суму вони не погодились його купувати. Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не зявлявся, хоча повідомлявся належним чином про їх дату та час.

В судовому засіданні представник третьої особи органу опіки та піклування Сватівської міської ради ОСОБА_7 надала суду письмові заперечення проти позову, де зазначила, що позивач придбав житловий будинок з існуючими обтяженнями, оскільки в ньому були зареєстровані та проживали відповідачі. На день продажу в будинку проживала, а відповідно мала право на житло неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Правочин було укладено без погодження з органом опіки та піклування. Згідно ст.13 Конституції України власник житла зобовязаний забезпечити права мешканців належного йому житлового будинку на житло в будь-який спосіб, який не суперечить закону. Відповідно ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Вважає, що згідно ст.109 ЖК України, відповідачі не можуть бути виселені без надання іншого постійного жилого приміщення, а тому просить у задоволенні позову відмовити. В подальшому представник третьої особи надала суду заяву про закінчення судового розгляду без її участі, рішення просила ухвалити на розсуд суду.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VIII, викладено у новій редакції Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України). Цей закон набрав чинності з 15.12.2017 року. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Отже, судовий розгляд продовжується та закінчується за правилами ЦПК України в редакції 2017 р.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України (в ред.2017 р.) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінивши надані сторонами докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає встановленим, що на дату укладення договору купівлі-продажу відповідачі ОСОБА_4, малолітня ОСОБА_5 та ОСОБА_3 постійно проживали в житловому будинку за адресою м.Сватове, вул.Свердлова (Слобожанська), 116, куди вони вселились з дозволу попередньої власниці будинку матері відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 Так, згідно повідомлення Відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Луганській області, ОСОБА_4 була зареєстрована у спірному будинку 11.12.2008 р. Відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований у вказаному будинку 04.10.2010 р., що неможливо без згоди власника будинку, яким на цей момент, з 02.04.2010 р., вже був позивач ОСОБА_2 З тексту позовної заяви також вбачається, що відповідачі проживають у спірному житлового будинку з відома, згоди та дозволу як попередньої власниці будинку ОСОБА_6, так і позивача ОСОБА_2 Окрім того, обидві сторони в судовому засіданні не заперечували того, що між ними відбувались перемовини про придбання відповідачами спірного будинку у позивача, але не була досягнута домовленість про ціну. Вищевказаними обставинами спростовуються доводи позивача про самоправне зайняття відповідачами спірного житлового будинку.

Відповідно до ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Інші підстави виселення громадян із займаного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення встановлені ст. 116 ЖК України, а саме: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Власник житлового будинку позивач, який заявляє вимоги про виселення відповідачів, іншого житлового приміщення для надання відповідачам не пропонує.

З огляду на вищевикладене, підстави для виселення відповідачів, одним з яких є малолітня дитина, відсутні.

На підставі ст.47 Конституції України, ст.ст.109, 116 ЖК України, керуючись ст.ст.12, 13, 263-265, 268 ЦПК України (в ред. 2017 р.), суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Орган опіки та піклування Сватівської міської ради про виселення з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями розташованими за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Свердлова (Слобожанська), буд. 116 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду Луганської області через Сватівський районний суд Луганської області. З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть отримати за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua. Повне судове рішення складено та підписано 19 березня 2018 року.

Суддя О.М. Попова