Номер провадження 2/754/1053/18
Справа №754/8388/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі Дмитрієвій А. А.

за відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтувує тим, що між сторонами було укладено договір № б/н від 05.05.2012 р., відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання за договором № Б/Н від 05 травня 2012 року не виконав. У зв'язку з чим станом на 31 травня 2017 року має заборгованість в розмірі 13552,43 гривень. В зв'язку з наведеним представник позивача просить позов задовольнити, стягнути з відповідача суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2017 року відкрито провадження у справи та призначено до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача не з'явився, в поданій суду заяві вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив проводити розгляд справи у його відсутності, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував.

В судове засідання відповідач та її представник не з`явились, відповідачка до суду подала заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнає.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.05.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2200,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Договору, договір діє протягом 12 місяців з момента підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же термін.

Пунктом 1.1.1.50 Договору передбачено, що мінімальний обов'язків платіж - розмір боргових зобов'язань клієнта, які щомісячно підлягають сплаті клієнтом протягом строку дії карти. Даний платіж розраховується як сума Овердрафта та сума щомісячного платежу, яка складається з нарахованих до сплати процентів та частини заборгованості по кредиту.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

В поданому до суду Відзиві від 01.03.2018 р. відповідач зазначила, що 05.05.2012 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 2200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» оплата по кредиту повинна була здійснюватись шляхом сплати обов'язкових мінімальних щомісячних платежів в розмірі 7% від заборгованості, а починаючи з 01.04.2014 р. - в розмірі 5% від заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, прострочена заборгованість за кредитом в сумі 785 грн. 78 коп. виникла станом на 31.05.2014 р. (останній день місяця чергового обов'язкового платежу), а датою останнього платежу відповідача по кредиту в сумі 200,00 грн. є 19.05.2014 р. Тобто це був останній день виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем. Таким чином, термін як загальної так і спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за Договором закінчився відповідно 01.06.2017 р., а позивач звернувся до суду з позовом лише 29.06.2017 р., тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. На підставі наведеного відповідачка просить застосувати строк позовної давності і відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав спливу строків позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Протягом судового розгляду стороною відповідача було надано заяву про застосування строків позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку із тим, що загальний та спеціальний строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого цивільного права та інтересу сплив, доказів поважності його пропуску або доказів того, що за домовленістю сторін строк позовної давності було збільшено стороною позивача не надано, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 48, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 256-261, 267 ЦП України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: