Справа № 191/4512/16-ц
Провадження № 2-сз/191/12/18
У Х В А Л А

іменем України

25 травня 2018 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Матіяш С.К., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про повернення судового збору,-

ВСТАНОВИЛА:

14.05.2018 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про повернення судового збору де зазначено, що ухвалою вказаного суду від 12.10.2016 року у справі №191/4512/16-ц відмовлено стягувачу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ у сумі 1299 грн. 12 коп. з боржника ОСОБА_1, у зв'язку зі смертю останньої. При зверненні стягувачем до суду було сплачено судовий збір у сумі 689 грн. 00 коп., згідно платіжного доручення №485 від 16.09.2016 року, який просить суд, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернути.

Суддя, дослідивши матеріали заяви про повернення судового збору, дійшла до наступного висновку.

23.09.2016 року до суду звернулося ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ у сумі 1299 грн. 12 коп. з ОСОБА_1 До заяви додано платіжне доручення №485 від 16.09.2016 року про сплату судового збору у сумі 689 грн. 00 коп.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2016 року стягувачу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» відмовлено у прийнятті заяви про видачу вищевказаного судового наказу, у зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_1

Відповідно до положень ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» встановлено вичерпний перелік підстав для повернення судового збору, а саме: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, чинним законодавством не передбачено повернення судового збору з підстави винесення ухвали суду про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Крім того, суддя звертає увагу заявника на те, що на момент постановлення ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2016 року, діяло положення ч. 2 ст. 99 ЦПК України від 18.03.2004 року, яке втратило чинність 15.12.2017 року, згідно якого встановлено, що уразі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не провертається.

15.12.2017 року набрав чинності ЦПК України від 03.10.2017 року, згідно положень якого наказне провадження не передбачає вчинення судом такої процесуальної дії як відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Процесуальними рішеннями у даному провадженні визначено видачу судового наказу та відмову у видачі судового наказу (розділ ІІ). Підставою відмови у видачі судового наказу може бути, окрім іншого, наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 186 ЦПК України, тобто:

1) заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами;

3) у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

4) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим;

5) є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред'явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. Уразі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Таким чином, перевіривши та з'ясувавши всі обставини справи, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зави про повернення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ч.1ст.7 Закону України «Про судовий збір», ст. ст.164,186, 258 260-261, 263, 269, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про повернення судового збору, відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню та набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею.

Головуючий суддя: Софія Костянтинівна Матіяш