Справа № 629/6481/18
Провадження № 6/629/194/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2018 року м. Лозова

Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді -Мицик С.А., за участю секретаря судового засідання -Заводяної О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа для виїзду закордон,-

в с т а н о в и в:

Головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ковтун А.М. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні у ВДВС знаходиться виконавче провадження 57191964 з виконання рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області у справі № 629/39/18, виданого 16.05.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 86898,07 грн. Рішення суду на сьогоднішній день боржником ОСОБА_1 не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження». Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником ОСОБА_1 зареєстровано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Інше майно та офіційні доходи відсутні.

У судове засідання державний виконавець не з'явився, просив розглянути подання за відсутності представника виконавчої служби.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Згідно п. 5 ч.1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів. Отже право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. У зв'язку з тим, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання,- саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

В судовому засіданні встановлено, що 04.04.2018 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області було винесено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 85298,07 грн. та судового збору в сумі 1600,00 грн., а всього 86898,07 грн. Копію зазначеного судового рішення боржник не отримав, про що свідчать повернутий конверт та рекомендоване повідомлення про вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

До суду надані копія постанови про відкриття виконавчого провадження та не надано відомостей про те, що боржник отримав її копію та інших необхідних документів для вирішення судом питання про необхідність обмеження виїзду ОСОБА_1 за межі України. Також відсутнє підтвердження отримання боржником викликів до державного виконавця.

З копій актів державного виконавця, доданих до подання та відомостей за інформацією ДФС та ПФУ, вбачається, що боржник не має офіційних доходів. Згідно копії відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником ОСОБА_1 зареєстровано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на яку 12.09.2018 року постановою державного виконавця було накладено арешт. Згідно витягу від 24.09.2018 року з бази даних Міністерства внутрішніх справ України та відповіді від 26.11.2018 року з бази ІС ДП «НАІС» рухоме майно за боржником не зареєстровано.

Стаття 33 Конституції України передбачає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведення факту належного повідомлення боржника ОСОБА_1 про відкриття процедури примусового виконання судового рішення про стягнення з неї грошових сум, а відповідно і факту ухилення останнього від виконання покладених на неї вказаним рішенням обов'язків.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні подання головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ковтун Анастасії Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харкiвської областi шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали, а якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.А. Мицик