Справа №303/923/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2018 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

при секретарі Славич М.В.

з участю державного виконавця Хабарова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево подання старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області Гадьмаші В.Р. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області Гадьмаші В.Р. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебуває виконавче провадження АСВП 51013664 з примусового виконання виконавчого листа №2/303/740/16 від 22.04.2016 року виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №К086-07/Ф від 26.06.2007 року в розмірі 124069,48 доларів США та по 22500 гривень судового збору, яке входить до складу зведеного виконавчого провадження ЗВП №54732352 де боржником виступає ОСОБА_1. Зазначає, що боржник ухиляється від сплати боргу, на виклики державного виконавця не зявляється. Тому просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобовязань.

В судовому засіданні головний державний виконавець Хабаров В.В. подання підтримав, просив суд його задоволити.

Вивчивши подання з доданими до нього документами суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Законодавством України встановлено випадки, у яких застосовуються такі обмеження, визначено порядок та умови їх застосування, зокрема, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобовязань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником судового рішення.

Крім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Згідно з п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Відповідно до п. 3 ст. 2 Протоколу № 4 на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Судом встановлено, що згідно виконавчого листа №303/923/16-ц виданого 22.04.2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №К086-07/Ф від 26.07.2007 року у розмірі 124069,48 доларів США та по 22500 гривень судового збору.

05.05.2016 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області відкрито виконавче провадження №51013664 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на корить ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №К086-07/Ф від 26.07.2007 року у розмірі 124069,48 доларів США та по 22500 гривень судового збору.

Судом встановлено, що будь-які докази, які підтверджують що боржник ухиляється від виконання зобовязань, відсутні. Державним виконавцем навіть не було встановлено місце проживання боржника.

Посилання на заборгованість по сплаті боргу за відсутності відповідних доказів не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання зобовязання і реальної можливості для виїзду за кордон з цією метою.

Крім того, державним виконавцем не надано доказів того, що ним відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» було вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання судового рішення або всі вони виявилися безрезультатними.

Як зазначив Верховний Суд України в Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону № 606-XIV, позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Ухилення боржника від виконання своїх зобовязань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене обєктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, субєктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобовязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області Гадьмаші В.Р. не надав належних доказів того, що ним вичерпано всі заходи, передбачені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо примусового виконання виконавчого листа або всі вони виявилися безрезультатними. Також не надано доказів того, що боржник умисно ухиляється від виконання зобовязань, за час виконання виконавчого листа виїжджав за межі України, а також те, що остання не зявлялася на виклики державного виконавця та її дії свідчать про намір виїхати за кордон.

Таким чином, при зверненні до суду із зазначеним поданням старший державний виконавець не навів жодних з перелічених обставин, а послався, як на підставу для обрання такого обмеження боржнику, тільки на наявність заборгованості по сплаті боргу та відсутність доходів, що не може бути визнане судом таким, що свідчить про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст.441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

Керуючись ст.ст.258, 260, 441 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області Гадьмаші В.Р. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце знаходження м.Мукачево, бульвар Ю.Гойди, 3/55 - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір