Справа № 367/7714/16-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/1332/18 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 47 03.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Сліпченка О.І., Гуля В.В., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що з серпня 2009 року почав проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство з ОСОБА_6

У 2011 році спільно уклали з забудовником попередній договір купівлі-продажу двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1, яка після укладення договору купівлі-продажу була оформлена на ім'я відповідачки.

У серпні 2016 року відносини між сторонами погіршилися у зв'язку із різними поглядами на життя та 5 вересня 2016 року фактично відносини припинені.

Просив встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 в період з 1 серпня 2009 року по 5 вересня 2016 року.

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_4 право власності на 1/2 двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_5 право власності на 1/2 двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 січня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, не доведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона не заперечує, що вони знайомі з позивачем тривалий час і мали тривалі відносини, спільно відпочивали, проводили разом час, однак це не може свідчити про те, що вони спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права і обов'язки і між ними склалися усталені відносини притаманні подружжю. Крім того спірна квартира була придбана нею за особисті кошти, договір вона укладала самостійно і жодних домовленостей щодо правового режиму спільної сумісної власності на квартиру з відповідачем не існує.

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що не погоджується з апеляційною скаргою відповідача і вважає, що суду надано вичерпні докази, що підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а суд прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів

3)показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що досліджені в судовому засіданні достатні, належні і допустимі докази дають підстави суду для встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 01 серпня 2009 року по 05 вересня 2016 року і визнав спірну квартиру АДРЕСА_1 спільно набутим майном подружжя.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції зазначено, що сторони з літа 2009 року почали спільно проживати та вести спільне господарство без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, разом їздили відпочивати, були присутні на родинних святах, як однієї так і іншої сторони. Відвідували сина відповідачки ОСОБА_5 в період служби в армії. В цей період було укладено попередній договір на придбання спірної двокімнатної квартири. ОСОБА_5 не заперечує ту обставину, що вони разом були присутні при заключенні договору купівлі - продажу.

Позивач займався індивідуальною діяльністю у м. Києві в таксі (а.с. 28-34), відповідач також працювала.

Сторони мали особисті заощадження (а.с. 35). Не оспорюється та обставина, що мама відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_7 від реалізації квартири в м. Южноукраїнську Миколаївської області в 2011 р. допомагала матеріально в покупці житла.

В 2013 р. сторони отримали від забудовника ключі і розпочали ремонт спірної квартири.

Як стверджують в судовому засіданні свідки ремонтом квартири займався позивач, він наймав працівників, майстрів, тощо.

06.02.2015 р. сторони уклали договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1. Спірна квартира була оформлена на ім'я відповідача ОСОБА_5 за домовленістю між сторонами.

Факт проживання позивача у спірній квартирі стверджується довідкою ОСББ «Добродар» (а.с. 66), довідками медичних закладів (в яких вказана адреса спірної квартири) (а.с. 67-69).

Отже, встановлюючи факт проживання сторін однією сім'єю з 01 серпня 2009 року по 05 вересня 2016 року, суд вважав доведеними обставини, на які посилалась позивач, поклавши в основу своїх висновків показання свідків та пояснення сторін.

Також зазначив, що ці обставини стверджуються фотографіями залученими як доказ до матеріалів справи, показами вищевказаних свідків, які підтверджують факти проживання однією сім'єю.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції і вважає, що встановлюючи факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у конкретний проміжок часу суд проігнорував відсутність доказів щодо ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім'ї.

Згідно правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі 6-2253цс15, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Обов'язок доказування своєї трудової та/або фінансової участі у створенні спільної сумісної власності поза шлюбом належить позивачу.

Із змісту положень ст. 74 СК України, ч. 1 ст. 60 та ч. 1 ст. 259 ЦПК України випливає, що у разі пред'явлення позову про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст.60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, необхідно встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання цих осіб, а й ті обставини, що спірне майно було придбане ними внаслідок спільної праці.

Проте наведені судом підстави не є такими, з якими закон пов'язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя.

Позивачем суду не було надано належних та допустимих документально підтверджених доказів спільного проживання з ОСОБА_5 на час придбання спірного майна, того, що вони були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, та того, що майно придбане за їх спільні сумісні кошти або спільною працею.

Докази, на які посилається позивач, а саме: фотографії на яких зображені позивач та відповідач, а також їх рідні, покази свідків, не доводять факту проживання сторін у справі однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що надавало б підстави для застосування ст. 74 СК України до виниклих між ними відносин.

Наявні в матеріалах справи фотографії, на які послався суд, свідчать про знайомство сторін, про спільне коло знайомих і проведення разом вільного часу, але не може доводити факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та інше.

Зазначені судом першої інстанції докази не підтверджують доводи позивача щодо існування між ним та ОСОБА_5 відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат та набування майна в інтересах сім'ї.

Доводи позивача про вкладення ним особистих коштів у придбання спірного майна, взятих ним із особистих фінансових збережень (особисті заощадження, фінансова допомога батьків), особиста праця під час ремонту в квартирі, а також того, що ним було продано особисте майно (автомобіль), є необґрунтованими та безпідставними.

Судом не встановлено, та відсутні такі докази в матеріалах справи, наявності у позивача фінансових збережень, доходів, особистого рухомого чи нерухомого майна, яке було продано ним з метою вкладання коштів у придбання майна разом з ОСОБА_5.

Крім того, покази свідків не можна вважати належними, об'єктивними та допустимими доказами для встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю в період придбання спірного майна.

Суд першої інстанції не встановив всі дійсні обставини справи, а саме: наявність спільного ведення господарства, спільного бюджету, спільних витрат на придбання спірного майна, не з'ясував, чим саме підтверджуються ці обставини, які необхідно встановити для застосування ст. 74 СК України.

Колегія суддів вважає, що достатніх належних та допустимих доказів своїх вимог ОСОБА_4 не надав, а суд першої інстанції, не оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зробив висновки, які ґрунтуються на припущеннях.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не дав оцінки зібраним і дослідженим доказам щодо джерела походження коштів на придбання спірного майна, не взяв до уваги надані відповідачем докази наявності у неї достатніх коштів, отриманих доходів від продажу квартири у м. Южноукраїнську, фінансової допомоги отриманої від матері та сестри, банківських кредитів, також суд проігнорував відсутність доказів щодо ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім'ї, тому безпідставно дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права.

Ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю обставин, на які посилалась позивач в обґрунтування своїх вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374 - 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 січня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 1626 (одна тисяча шістсот двадцять шість) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: