Справа №461/3469/18&?п;
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

05 червня 2018 року. Галицький районний суд міста Львова

у складі головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участі секретаря судового засідання Кузьми Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення сплаченої допомоги з безробіття, -

ВСТАНОВИВ:

14.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. Свої вимоги мотивував тим, що за зверненням відповідача із заявою від 02.11.2017 року про надання статусу безробітного, наказом Львівського міського центру зайнятості від 02.11.2017 року прийнято рішення про надання йому статусу безробітного. У заяві про надання статусу безробітного від 02.11.2017 року відповідач повідомив, що не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, не є суб'єктом підприємницької діяльності та зазначив, що з правами та обов'язками безробітного ознайомлений. ОСОБА_1 призначено виплату допомоги по безробіттю починаючи з 02.11.2017 року.

Відповідно до п. 18 ч. 2 статті 22 Закону України "Про зайнятість населення" та Порядку обміну інформацією між Міністерством доходів і зборів України, пенсійним фондом України та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 19.09.2013 року №494 та Постановою правління Пенсійного фонду України 19.09.2013 року №16-1, Львівським міським центром зайнятості постійно здійснюється контроль щодо відомостей, які впливають чи впливали на виплату матеріального забезпечення. Так, згідно з отриманими даних з Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування виявлені розбіжності з даними зазначеними у документах ОСОБА_1, а саме що відповідач не повідомив про трудові відносини з Малим приватним підприємством «НІМФА» на умовах трудового договору з 01.12.2017 року по 28.02.2018 року. Щодо факту неповідомлення про наявність трудових правовідносин Чернівецькою міською філією Чернівецького обласного центру зайнятості проведено розслідування та складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 74 від 21.03.2018 року. Таким чином, відповідач під час перебування на обліку у службі зайнятості, незаконно отримав допомогу по безробіттю в розмірі 19688,49 грн. за період з 01.12.2017 року по 04.01.2017 року.

31.03.2017 року ОСОБА_1 направлено поштою повідомлення про повернення коштів № 10/1091 від 30.03.2018 року та надано строк для добровільного повернення коштів. Просить стягнути з ОСОБА_1 отриману допомогу по безробіттю в сумі 19688,49 грн. та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не прибула, хоча повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 177 ЦК України, передбачає, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачає, що видами забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях.

Пункт 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» дає визначення, що безробітний це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Частина 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» передбачає, що статус безробітного надається особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Пунктом 18 ч.2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Абзац 1 ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачає, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

За зверненням ОСОБА_1 02.11.2017 року про надання статусу безробітного, наказом Львівського міського центру зайнятості від 02.11.2017 року прийнято рішення про надання йому статусу безробітного. У заяві про надання статусу безробітного від 02.11.2017 року відповідач повідомив, що не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, не є суб'єктом підприємницької діяльності та зазначив, що з правами та обов'язками безробітного ознайомлений. ОСОБА_1 призначено виплату допомоги по безробіттю починаючи з 02.11.2017 року.

Відповідач не повідомив про трудові відносини з МПП «НІМФА» на умовах трудового договору з 01.12.2017 року по 28.02.2018 року. Щодо факту неповідомлення про наявність трудових правовідносин Чернівецькою міською філією Чернівецького обласного центру зайнятості проведено розслідування та складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 74 від 21.03.2018 року. Таким чином, відповідач під час перебування на обліку у службі зайнятості, незаконно отримав допомогу по безробіттю в розмірі 19688,49 грн. за період з 01.12.2017 року по 04.01.2017 року.

31.03.2017 року ОСОБА_1 направлено поштою повідомлення про повернення коштів № 10/1091 від 30.03.2018 року та надано строк для добровільного повернення коштів.

Таким чином, наведені норми припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку пов'язують із укладенням ними цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг за винагороду.

Отже, укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та відповідно є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 1762,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 263, 265 273, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 1, 22, 43 Закону України «Про зайнятість населення», ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості 19688,49 грн. сплаченої допомоги з безробіття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості 1762,00 грн. сплаченого судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів після оголошення рішення до Апеляційного суду Львівської області.

Суддя О.Р. Юрків.