ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1663/18 Справа № 191/3532/17 Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння , -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

В обгрунтування позову ОСОБА_2 вказав, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, його батькові ОСОБА_4 на праві власності належала земельна ділянка площею 02500 га, кадастровий номер: НОМЕР_3, яка розташована в с.Попове Синельниківського району Дніпропетровської області.

Також згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4, ОСОБА_4 на праві власності належала земельна ділянка площею 02500 га, кадастровий номер: НОМЕР_5, що розташована в с.Попове Синельниківського району Дніпропетровської області.

18 листопаду 2014 року батько позивача помер. За життя 04 жовтня 2014 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачеві.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року визнано дійсною угоду купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,2500 га, розташованої у с. Попове Синельниківського району Дніпропетровської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: НОМЕР_5, та земельної ділянки, площею 0,2500 га, розташованої в с.Попове Синельниківського району Дніпропетровської області, цільове визначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: НОМЕР_6, укладену 19 червня 2012 року між ОСОБА_5 як продавцем та ОСОБА_6, як покупцем. Також було припинено право власності ОСОБА_5 на зазначені земельні ділянки. Зазначене рішення ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2017 року скасовано, а 13 жовтня 2017 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області позовна заява ОСОБА_7 залишена без розгляду.

Отже, вищезазначені земельні ділянки вибули із володіння ОСОБА_2 не з його волі. В подальшому ОСОБА_6 відчужив вищевказані земельні ділянки шляхом укладення 25 травня 2017 року договорів купівлі-продажу, на підставі яких ОСОБА_1 придбала вказані земельні ділянки.

На підставі зазначених обставин, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька на вказані земельні ділянки та витребувати земельні ділянки з незаконного володіння. Уточнивши позовні вимоги, просив скасувати державну реєстрацію на спірні земельні ділянки за ОСОБА_7 та ОСОБА_1

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_3, загальною площею 0,2500 га, та земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_5, загальною площею 0,2500 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Попове, які належали ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Додатковим рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року

- скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С.В. від 25.05.2017 року, індексний номер 35375991, про реєстрацію права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 48, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0.25 га., цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Попове, за ОСОБА_1;

- скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С.В. від 25.05.2017 року, індексний номер 35375163, про реєстрацію права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 48, кадастровий номер НОМЕР_5, площею 0.25 га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: Дніпропетровська обл., Синельниківський р., с.Попове, за ОСОБА_1;

- скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіної В.В. від 15.04.2016 року, індексний номер 29271415, про реєстрацію права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 48, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0.25 га., цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: Дніпропетровська обл., Синельниківський р., с.Попове, за ОСОБА_7;

- скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіної В.В. від 15.04.2016 року, індексний номер 20272160, про реєстрацію права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 48, кадастровий номер НОМЕР_7, площею 0.25га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса Дніпропетровська обл., Синельниківський р., с.Попове. за ОСОБА_7

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2819 грн. 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Так, апелянт зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки нею правомірно було придбано земельні ділянки у ОСОБА_7 Судом не дано оцінки тому, що рішення суду про визнання за ОСОБА_7 права власності на спірні земельні ділянки було скасовано після укладення договору купівлі-продажу з відповідачем. Також судом безпідставно не застосовано строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, так як воно відповідає вимогам закону.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

03 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка площею 02500 га, кадастровий номер: НОМЕР_3, яка розташована в с.ПоповеСинельниківського району Дніпропетровської області. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4, ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка площею 02500 га, кадастровий номер: НОМЕР_5, що розташована в с.Попове Синельниківського району Дніпропетровської області.

22.09.2012 року ОСОБА_4 надав ОСОБА_11 нотаріально посвідчену довіреність з правом відчуження вказаних земельних ділянок. (т.1 а.с.199)

01.10.2012 року між ОСОБА_11, який діяв від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_7 було укладено письмовий договір про продаж спірних земельних ділянок. (т.1 а.с.200)

Однак вказаний договір не було нотаріально посвідчено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. При цьому, за життя, 24 жовтня 2014 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів все своє майно ОСОБА_10.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 січня 2015 року ОСОБА_12 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, ОСОБА_4.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року у цивільній справі № 175/171/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 визнано дійсною угоду купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,2500 га, розташованої у с Попове Синельниківського району Дніпропетровської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: НОМЕР_5, та земельної ділянки, площею 0,2500 га, розташованої в с.Попове Синельниківського району Дніпропетровської області, цільове визначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: НОМЕР_6, укладену 19 червня 2012 року між ОСОБА_4, як продавцем, та ОСОБА_13, як покупцем. Право власності ОСОБА_4 на зазначені земельні ділянки було припинено.

На підставі вказаного рішення суду, ОСОБА_6 відчужив вищевказані земельні ділянки шляхом укладення 25 травня 2017 року договорів купівлі-продажу, на підставі яких ОСОБА_1 придбала вказані земельні ділянки. (т.1 а.с.211)

25 вересня 2017 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року було скасовано, а 13 жовтня 2017 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області позовна заява ОСОБА_7 залишена без розгляду.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що спірні земельні ділянки вибули з його володіння не з його волі, тому наявні правові підстави для їх витребування у відповідача, визнання за ним права власності в порядку спадкування та скасування державної реєстрації на земельні ділянки за ОСОБА_7 та ОСОБА_1

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, є таким, що вибуло поза волею власника, тому суд вважав, що спірні земельні ділянки можливо витребувати у ОСОБА_1 на підставі ст.388 ЦК України.Також суд виходив з наявності правових підстав для скасування державної реєстрації ОСОБА_7 та ОСОБА_1 на вказані земельні ділянки та передчасності позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності в порядку спадкування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 377 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні статті 388 ЦК України полягає в тому, що майно набувається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема, пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Абзацами 1, 3 пункту 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Матеріалами справи встановлено, що спірне майно вибуло з власності ОСОБА_2 не з його волі.

Як вбачається з матеріалів справи, земельні ділянки вибули з власності батька позивача ОСОБА_4 на підставі судового рішення, яким було визнано дійсним правочин, укладений між ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_11 та ОСОБА_7, на підставі якого за ОСОБА_7 було визнано право власності на земельні ділянки.

Зазначеним судовим рішенням було підтверджено факт вчинення між сторонами первісного правочину, на підставі якого в подальшому земельні ділянки були відчужені ОСОБА_1

Видача ОСОБА_4 нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_11 на відчуження земельних ділянок не є доказом наявності волі на перехід права власності від власника до іншої особи. При тому, що договір купівлі-продажу на підставі цієї довіреності був укладений у письмовій формі без дотримання нотаріального посвідчення, як вимагає цього закон. Тому вказаний письмовий договір не може бути належною підставою для переходу права власності від ОСОБА_4 до ОСОБА_7

Колегія суддів зауважує, що судом правильно застосовано правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. А саме, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів (пункт 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Тобто, на підставі наведеного, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про витребування спірних земельних ділянок у ОСОБА_1

Також правильним є висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації спірного будинку, оскільки ці вимоги випливають з основної вимоги про витребування майна.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про передчасність позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на земельні ділянки у порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_4, оскільки матеріали справи не містять постанови нотаріуса про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона на законних підставах придбала спірні земельні ділянки у ОСОБА_7, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про витребування у неї майна згідно ст.388 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що судом безпідставно не застосовано строк позовної давності, спростовуються матеріалами справи та судовим рішенням, у якому дано оцінку строку позовної давності, з якою погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду про визнання за ОСОБА_7 права власності на спірні земельні ділянки було скасовано після укладення договору купівлі-продажу з відповідачем, висновків суду першої інстанції не спростовують з наведених вище підстав щодо форми укладення та посвідчення угоди про купівлю-продаж земельних ділянок від 01.10.2012 року.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, відповідає завданню цивільного судочинства, ухвалено на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375,382-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М.Деркач

Л.О.Каратаєва

І.Ю.Ткаченко