АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/2594/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Соколової В.В. , Болотова Є.В.

за участю секретарів судового засідання Амборської Д.І., Лугового Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Плахотнюк К.Г. 20 грудня 2017 року у м.Києві, у справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи - державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.КиєвіДякон Назарій Миколайович, Приватне підприємство &q?ви;Консалтингова група АГРО-ЕКСПЕРТ&q?ти;, ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій державного виконавця, визнання протиправним звіту про оцінку вартості майна,-

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із скаргою, у якій просить:

- визнати неправомірними дії державного виконавця ВВПВР УДВСГТУЮ у м.Києві Дякона Н.М. по визначенню вартості майна відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості майна, складеного ПрП «Консалтингова група АРГО-ЕКСПЕРТ» в особі оцінювача ОСОБА_5 станом на 06 вересня 2017 року щодо 2-кімнатної квартири загальною площею 57,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, власниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в рівних долях;

- визнати протиправним звіт про незалежну оцінку вартості майна, складений ПрП «Консалтингова група АРГО-ЕКСПЕРТ» в особі оцінювача ОСОБА_5 станом на 06 вересня 2017 року щодо 2-кімнатної квартири загальною площею 57,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, власниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в рівних долях.

Скаргу обґрунтовує тим, що в межах виконавчого провадження №51281858 ПрП «Консалтингова група АРГО-ЕКСПЕРТ» проведено грошову оцінку квартири АДРЕСА_2 станом на 06 вересня 2017 року, проте в порушення Національного стандарту №2 &q?ак;Оцінка нерухомого майна&q?м ; та Національного стандарту №1 &q?уш;Загальні засади оцінки майна і майнових прав&q?ру; оцінювач не ознайомився з об&q?о ;єктом оцінки та визначив його вартість порівняльним підходом.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення скарги.

Апеляційну скаргу мотивує доводами, із якими звернулась до суду, посилається на те, що ухвала суду фактично не містить обґрунтувань відмови, натомість суд лише вказав, що боржником не оскаржуються інші рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, а оцінювач залучений відповідно до закону.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що експертом проведено огляд об&ques;єкту оцінки, складений звіт відповідає вимогам законодавства, скаржник не порушувала питання про його рецензування. Також зазначає, що в листопаді 2017 року квартиру реалізовано на торгах та виконавче провадження закінчено.

Відзивів від інших учасників справи не надходило.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на її необґрунтованість.

Інші учасники справи в судове засідання не з&quso;явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників осіб, що з&qu'>;явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до процесуального закону підлягають оскарженню дії або бездіяльністю саме державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, а не рішення, дії або бездіяльність суб'єкта оціночної діяльності.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст.383 ЦПК України у редакції 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом положень статей 18 та 20 Закону України &qup ;Про виконавче провадження&qund; виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна -суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання для проведення оцінки майна.

Відповідно до положень ст.57 цього Закону для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» надані наступні роз&q?и ;яснення, що стосуються оскарження результатів оцінки майна.

Суб'єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб'єктом оціночної діяльності.

Зазначені роз&quw ;яснення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ проведені за наслідком аналізу Закону України &quly;Про виконавче провадження&quor; №606-XIV від 21 квітня 1999 року, проте вони актуальні і для застосування положень Закону України &q?ль;Про виконавче провадження&q?дк; №1404-VIII від 02 червня 2016 року, оскільки обидві редакції Закону в частині порядку оскарження результатів визначення вартості чи оцінки майна є аналогічними за змістом.

Відтак колегія суддів зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що відповідно до процесуального закону підлягають оскарженню дії або бездіяльністю саме державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, а не рішення, дії або бездіяльність суб'єкта оціночної діяльності.

З огляду на наведене ухвала підлягає скасуванню, а питання перегляду у повному обсязі.

З матеріалів справи убачається, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві знаходиться виконавче провадження №51281858 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2.

02 серпня 2017 року державним виконавцем Дякон Н.М. винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ПрП «Консалтингова група АРГО-ЕКСПЕРТ» для участі у виконавчому провадженні з метою проведення оцінки об&q?он;єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2.

06 вересня 2017 року ПрП «Консалтингова група АРГО-ЕКСПЕРТ» складено Звіт про незалежну оцінку вартості майна, відповідно до висновку якого ринкова вартість об'єкту оцінки станом на 06 вересня 2017 року становить 1 405 000 грн.

Відповідно до змісту висновку оцінювачем дослідження проведено за порівняльним (метод аналогів) підходом.

З даних Акту про реалізацію предмета іпотеки від 23 листопада 2017 року установлено, що 10 лютого 2017 року відбулись прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_2.

Постановою від 08 грудня 2017 року виконавче провадження закінчено на підставі п.15 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України &quor;Про виконавче провадження&qut';.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_2 посилається на ту обставину, що в порушення Національного стандарту №2 &qus=;Оцінка нерухомого майна&qut:; та Національного стандарту №1 &qut;;Загальні засади оцінки майна і майнових прав&qu62; оцінювач не ознайомився з об&q?ою;єктом оцінки та визначив його вартість порівняльним підходом.

Згідно з приписами ст.3 Закону України &quo1;Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні&q?ра; оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Частиною 6 ст.9 Закону України &quan;Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні&q? о; унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт №1 &quty;Загальні засади оцінки майна і майнових прав&qu.0;, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440 є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Цим Стандартом (п.п. 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 &qup ;Оцінка нерухомого майна&qu-i;, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1442, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту № 2 &qusi;Оцінка нерухомого майна&qume; з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з приписами п.50 Національного стандарту №1 &qual;Загальні засади оцінки майна і майнових прав&qu:1; проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об'єктом оцінки.

Відповідно до п.51 Національного стандарту №1 &qu ;Загальні засади оцінки майна і майнових прав&qupa;, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; - ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; - вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; - узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; - складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; - доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Відповідно до абз.12 п.56 Національного стандарту №1 звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об&qu=M;єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обгрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви,що є важливими для підтвердження достовірності та об&q? о;єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Крім того, ст.11 Закону України &quol;Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні&qu1/; визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

З наведених норм убачається, що проведення оцінки без внутрішнього огляду об&q? ;єкту оцінки не є безумовною підставою для визнання відповідного висновку про оцінку протиправним. Скаржник має довести, що відсутність такого внутрішнього огляду вплинула на розмір оцінки певного майна.

Як убачається із даних Звіту, доступ оцінювача для внутрішнього огляду приміщення забезпечено не було, відтак оцінювачем для подальшого розрахунку був прийнятий технічний стан та критерії згідно із розділом 5 цього Звіту. В розділі 9 оцінювачем наведено обґрунтування застосування порівняльного підходу визначення вартості оцінки. Розділ 12 містить заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації.

Відтак оцінювачем відповідно до абз. 12 п.56 Національного стандарту №1 були надані пояснення щодо неможливості особистого огляду об&que=;єкта оцінки. При цьому скаржником не обґрунтовано, яким чином відсутність внутрішнього огляду приміщення вплинула на результати оцінки; не надані суду докази на підтвердження того, що дійсний технічний стан оцінюваного приміщення відрізнялись від технічного стану та критеріїв, вказаних у Звіті.

Окрім того колегія зазначає, що відповідно до ст.13 Закону України &q? т;Про рецензування майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні&qu0c; рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна ( акта оцінки майна).

Проте матеріали справи не містять відомостей про звернення скаржника або інших осіб щодо рецензування звіту про оцінку майна.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця та визнання протиправним звіту про оцінку вартості майна із зазначених вище підстав.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2017 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.В. Соколова

Є.В.Болотов