Справа № 128/2900/17
РІШЕННЯ

Іменем України

26.03.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі -Кузьменко А.О., без участі сторін та їх представників

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

30.10.2017 року до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом звернулась ОСОБА_1 до Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2, після смерті якої залишилося спадкове майно до складу якого входить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Вказує, що заповітом на випадок своєї смерті від 23 січня 2014 року, ОСОБА_2 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці ОСОБА_1

Зазначає, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок НОМЕР_2, виданого 08 квітня 1991 року належав ОСОБА_2, як голові колгоспного двору.

Вказує, що 19 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.Однак, у видачі свідоцтва було відмовлено, про що 19 жовтня 2017 року за № 2285/01-31 надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії де зазначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, таким чином встановити з свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок НОМЕР_2 виданого 08 квітня 1991 року яка частка зазначеного будинку належала спадкодавцю не представляється можливим. Також зазначено, що свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок не є документом, що свідчить про перебування його у власності ОСОБА_2, так як вказує, що двір є колгоспним. Крім того, на даному свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок НОМЕР_2 відсутній відбиток гербової печатки Гуменської сільської ради та підпис посадової особи.

Зазначає, що згідно записів погосподарської книги на спадкове домоволодіння, на день припинення існування колгоспного двору в домогосподарстві постійно мешкала та була головою колгоспного двору ОСОБА_2.

Просить суд визнати за ОСОБА_1, право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з'явилися, але через канцелярію суду представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача- Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області також в підготовче засідання не з'явився та надав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, позовні вимоги визнає.

Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2, в с. Михайлівка Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5).

За життя ОСОБА_2 23.01.2014 року склала заповіт, яким заповідала на випадок свої смерті усе її майно, де б воно не було і з чого б не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що матиме право за законом своїй дочці -ОСОБА_1 (а.с.14).

Крім цього, також 23.01.2014 року ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого земельну ділянку, належну їй на підставі Державного акта на право приватної власності землю серії НОМЕР_3, розміром 2,14 га, виданий 21.11.2001 року, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області вона заповіла дочці ОСОБА_1 - 2/3 частки та сину ОСОБА_4 - 1/3 частки (а.с.73 зі звотру).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який належав померлій згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок НОМЕР_2 (а.с.8).

З погосподарських книг на вищезазначене домоволодіння вбачається, що дане домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2, інші члени колгоспного двору - відсутні (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла, оскільки подала до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2, що підтверджується заявою від 12.05.2015 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2, яка була витребувана на ухвалу суду (а.с.63-101).

Однак, у видачі свідоцтва позивачу відмовлено, про що 19 жовтня 2017 року за № 2285/01-31 державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії де зазначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, таким чином встановити з свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок НОМЕР_2 виданого 08 квітня 1991 року яка частка зазначеного будинку належала спадкодавцю не представляється можливим. Також зазначено, що свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок не є документом, що свідчить про перебування його у власності ОСОБА_2, так як вказує, що двір є колгоспним. Крім того, на даному свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок НОМЕР_2 відсутній відбиток гербової печатки Гуменської сільської ради та підпис посадової особи (а.с. 13).

Інші спадкоємці, яким заповіла ОСОБА_2 вищезазначений житловий будинок та особи, які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_2 відсутні, про що свідчить відповідна копія спадкової справи.

Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, як голова колгоспного двору АДРЕСА_1 проживала в даному будинку одна. Станом на 1991 рік даний будинок відносився до типу колгоспного двору; ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 - померла.

У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Станом на 15 квітня 1991 року, інші члени колгоспного двору відсутні.

Позивач у справі є спадкоємицею за заповітом, після смерті ОСОБА_2

Тому, за таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб та перешкод в прийнятті позивачем спадщини суд не вбачає.

Керуючись ч.3 ст.200, ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного тексту рішення суду.

Суддя: