Справа № 484/1160/14-ц
Провадження № 2/484/1/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Маржиної Т.В.

за участю секретаря судового засідання - Мирошниченко Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якої представляє адвокат ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, інтереси яких представляє адвокат ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, про усунення перешкод в користуванні присадибною ділянкою та зобов'язання знесення самочинного будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21.03.2014 року звернулася до суду з наданим позовом, який згодом уточнила /а.с.81/, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 0,0651 га, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Суміжне домоволодіння по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які самочинно побудували на своїй земельній ділянці сарай, гараж і туалет. При цьому сарай побудовано на відстані 0,4 м від існуючої межі; гараж побудовано на самій межі і його частина виступає на земельну ділянку позивача; туалет розташований таким чином, що асенизаційна машина може обслуговувати його лише з двору позивачки; відстань від туалету до межі не відповідає ДБН. Зазначені порушення ДБН та правил добросусідства суттєво порушують її права як суміжного землекористувача, перешкоджають користуватися присадибною земельною ділянкою. З таких підстав ОСОБА_1 просить зобов'язати відповідачів знести самочинно збудовані на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_2 сарай, позначений на плані літерою "Б", гараж, позначений на плані літерою "Г", та туалет, позначений літерою "У".

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 повністю підтримали позов, просили його задовольнити. Позивачка також зазначила, що у 2008 році, коли придбала будинок і земельну ділянку, не знала про те, що сусідні споруди збудовані з порушенням ДБН, а гараж виступає на її земельну ділянку. Дізналася про таке лише у 2013 році, коли відповідачі почали будувати паркан між домоволодіннями, а вона отримала межові знаки. За таких обставин вважає, що не пропустила строк звернення до суду з наданим позовом.

Представник відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечував, мотивуючи тим, що зазначені споруди побудовані декілька десятиріч тому колишніми власниками. Колишній власник будинку АДРЕСА_1 не заперечував проти такого будівництва. На час будівництва фактична межа між домоволодінням не була встановлена. Всі споруди будувалися за взаємною згодою колишніх землекористувачів. На момент придбання будинку і земельної ділянки у 2008 році ОСОБА_1 бачила, що розташоване на суміжній земельній ділянці, однак до суду звернулася з позовом лише у 2014 році, тобто пропустила строк позовної давності. Про застосування строку позовної давності представник відповідачів подав заяву /а.с.316/. Просив відмовити у задоволенні позову.

У письмових запереченнях проти позову /а.с.68-69/ відповідач ОСОБА_3 також просила відмовити в задоволенні позову, мотивуюч тим, що вона і ОСОБА_4 набули у власність домоволодіння по АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 у 1999 році. На той час до складу домоволодіння вже входили глиновальковий сарай під літерою «Б», цегляний гараж під літерою «Г», бетонна зливна яма під цифрою 4. Згідно технічного паспорту на житловий будинок станом на 1988 рік гараж, сарай і зливна яма вже були побудовані і не є самочинними спорудами, при цьому сарай «Б» побудовано у 1952 році, а гараж «Г» у 1986 році. Зазначені споруди на час будівництва відповідали існуючим на той час будівельним нормам і були споруджені на належній відстані від суміжного домоволодіння. Під час виготовлення державного акту колишньою власницею домоволодіння по АДРЕСА_1 межі домоволодінь були зміщені на 1 метр в біх їхнього домоволодіння, внаслідок чого межа пройшла по стіні гаражу «Г». Також зазначила, що контсрукція даху гаражу виключає потрапляння дощових вод на земельну ділянку ОСОБА_1, туалет може обслуговуватись з території їхнього домоволодіння, тож просила відмовити в задоволенні позову.

Крім того, попередній представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 також подав письмові заперечення /а.с.212/, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачка придбала незавершений будівництвом будинок готовністю 11%. Будівництво досі не завершене, будинок не введено в експлуатацію, право власності на будинок не зареєстроване, а з фотознімків вбачається, що позивачка будинком не користується, тобто шкода спорудами суміжного домоволодіння їй не може бути завдана. Спірні споруди на території відповідачів, які позивачка просить знести, побудовані на підставі дозволів виконкому, тобто вони не є самочинними. З самого початку земельна ділянка по АДРЕСА_3 була вилділена для будівництва ОСОБА_9 у 1949 році, а потім поділена на три земельні ділянки з номерами 18, 20 та 22. При цьому зовнішні розміри по фасаду трьох земельних ділянок становили: № 22 - 18,15 м, № 20 - 14,85 м, № 18- 5 м. При цьому сарай «Б» 1952 року будівництва був побудований ще ОСОБА_9 на підставі дозволу № 150, тобто до розподілу земельної ділянки на три частини. Дозвіл на будівництво наражу «Г» був виданй ОСОБА_6 на підставі розпорядження виконкому № 143-р від 05.06.1986 року. Того ж року гараж був побудований. Вбиральня «У» побудована у 1986 році на підставі дозволу на відстані 5,92 м від межі. Після приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_10 її земельна ділянка по фасаду збільшена на 2,35 метри, а земельна ділянка по АДРЕСА_2 зменшена на 2,15 метри. На момент надання дозволів на будівництва сараю, гаражу і вбиральні вони знаходились на допустимій відстані від межі. При розробці технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_1 у 2008 році їй було виділено на 51 кв.м більше, ніж у 1956 році. При проведенні замірів земельної ділянки у 2013 році не враховане фактичне землекористування сусідів, а межа визначена без врахування вже побудованих господарських будівель і споруд. Експертним висновком визначено, що при цьому площа земельної ділянки по АДРЕСА_2 зменшена на 26 кв.м в порівнянні з технічною документацією 1966 року. За таких обставин вважає, що помилку було допущено при складенні технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_1 в м. Первомайську у 2008 році, при цьому порушено права відповідачів як землекористувачів, а наявність господарських споруд на їх території жодним чином не порушує прав позивачки, не завдає їй шкоди.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. У заявах /а.с.44, 152, 155, 279/ просив розглянути справу в його відсутність та вирішити її на розсуд суду за наявними матеріалами та з урахуванням діючого законодавства.

На підставі клопотання третьої особи від 19.03.2015 року /а.с.152/ Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області була замінена правонаступником - Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області.

Судом були досліджені надані сторонами письмові докази та фотознімки.

Також, крім іншого, в оригіналах досліджено технічну документацію на домоволодіння АДРЕСА_1 та на земельну ділянку по АДРЕСА_1 в м. Первомайську: інвентарна справа (без номеру) на домоволодіння №20; інвентрана справа № 5949 на домоволодіння АДРЕСА_1; інвентарна справа № 1786 на домоволодіння АДРЕСА_2; технічний паспорт на будинок АДРЕСА_2; експертна оцінка земельної ділянки по АДРЕСА_1; абріс домоволодіння №20; проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_10 земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність; технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1; технічна документація щодо відновлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1. Оригінали вказаних документів є додатком до наданої справи.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, ознайомившись з позиціями сторін, викладеними в їх письмових заявах, адресованих суду, дослідивши надані суду письмові докази, фотокартки, експертний висновок, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку /незавершеного будівництва/ та земельної ділянки від 24.06.2008 року позивачка ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_10 незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, готовність якого складає 11% та земельну ділянку площею 0,0651га кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 /а.с.16,12,13/.

11.11.2008 року ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії НОМЕР_2 /а.с.15/, у якому визначені її межі.

Суміжним домоволодінням є домоволодіння АДРЕСА_2, яке належить відповідачам ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину на законом після смерті ОСОБА_6 від 16.03.1999 року, копія якого знаходиться в інвентарній справі № 1786.

У вказаному свідоцтві про право на спадщину зазначено, що спадкове майно знаходиться на земельній ділянці розміром 671 кв.м згідно держакту на землю, виданого 16.08.1997 року. На вказаній земельній ділянці споруджено: житловий будинок, глиновальковий сарай «Б», цегляний гараж «Г», дерев'яна вбиральня «У», зливна яма «4» тощо, які належали спадкодавцеві на підставі договору дарування від 22.05.1975 року.

З цієї ж інвентарної справи вбачається, що 15.08.1958 року першому власнику домоволодіння ОСОБА_9 було надано дозвіл № 150 на будівництво сараю. Також на території домоволодіння побудовані гараж і вбиральня, які внесені до схематичного плану та сводного акту вартості будівель і споруд 09.06.1988 року. Дозвіл № 425 надано на будівництва гаражу власниці ОСОБА_6 05.06.1986 року.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_2 на момент його складення у 1988 році гараж, сарай та вбиральня були побудовані. При цьому вони не позначені як самовільні.

В Акті технічного огляду господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 від 26.11.2012 року /а.с.9/, на який посилається позивачка, не зазначено про самочинність спірних споруд, а висновок про їх побудову з порушенням відстані до межі суміжного домоволодіння зроблений без врахування меж, які існували на час їх спорудження.

Наведені вище технічні документи свідчать також про необгрунтованість висновку Інспекції ДАБК про те, що спірні споруди побудувала ОСОБА_3, але також встановлено, що цегляний туалет побудований на місці дерев'яного /а.с.10/.

Висновок про самочинність будівництва гаражу ОСОБА_3 у листі міського голови ОСОБА_12 від 12.11.2013 року /а.с.11/ також не відповідає дійсності, оскільки встановлено, що ОСОБА_3 не будувала гараж, він був збудований за декілька десятиріч до цього попередніми власниками будинку на підставі дозволу.

Крім того, у листі Інспекції ДАБК від 16.01.2014 року /а.с.14/ зазначено, що відповідно до ч.3 п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Як зазначено вище, у технічному паспорті домоволодіння АДРЕСА_2, складеному 1988 року, зазначені і гараж, і сарай, і вбиральня. При цьому вони не позначені як самочинні.

Актом Інспекції ДАБК у Миколаївській області від 29.12.2012 року /а.с.71/ не встановлено порушень містобудівного законодавства по АДРЕСА_2, оскільки гараж, сарай і вбиральня на час будівництва на підставі дозволів розташовувались на відстані більше 1 метра від межі суміжного домоволодіння.

За повідомленням Управління Держземагенства у Первомайському районі Миколаївської області від 19.05.2014 року право власності або право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 в м. Первосмайську не зареєстроване /а.с.70/.

З інвентарних справ № 5946, № 1786 та без номеру вбачається, що спочатку домоволодіння АДРЕСА_1 були одним домоволодінням, яке належало ОСОБА_13 і вже після його смерті в порядку спадкування було розділене. На той час земельні дідянки не були виділені в натурі новим власникам і межі встановлювались фактичним землекористуванням.

Згідно документів інвентарної справи № 5946 власницею домоволодіння по АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_13 стала ОСОБА_14, яка вподальшому змінила прізвище на ОСОБА_10 (згідно копії паспорта та свідоцтва про одруження).

07.04.2008 року ОСОБА_10 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 площею 0,0651 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, в якому зазначені межі земельної ділянки.

Встановлені на підставі зазначених документів факти свідчать про те, що на час придбання сторонами у власність суміжних домоволодінь АДРЕСА_1 на території домоволодіння № 22 вже були споруджені гараж, сарай та вбиральня, що під час укладення позивачкою договору купівлі-продажу у 2008 році очевидно було їй відомо, оскільки було наявно видно.

Також на момент отримання позивачкою права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 в м. Первомайську були визначені її межі і вона отримала межові знаки на зберігання.

Також на час укладення договору купівлі-продажу позивачкою між вказаними суміжними домоволодіннями склалися фактичні межі землекористування у зв'язку з тим, що споруди на території суміжних домоволодінь були побудовані ще до розподілу єдиного домоволодіння, яке існувало на їх місці раніше.

Аналіз наведених доказів свідчить про те, що твердження позивачки про самочинність зведення відповідачами спірних будівель і споруд не знайшло свого підвердження під час судового розгляду. Крім того встановлено, що такі споруди не зводились на земельній ділянці, належній ОСОБА_1, оскільки на час їх будівництва земельна ділянка ОСОБА_1 не належала.

Також, на думку суду, не доведено наявність перешкод, які завдають зазначені спірні споруди позивачці.

Зокрема, позивачкою не доведено, що дощові води з даху гаражу стікають на її земельну ділянку і це завдає шкоди. З наданих відповідачами фотокарток вбачається, що край даху гаражу розташований над парканом /а.с.76/. Асенизаційна машина може заїхати на подвір'я будинку № 22 /а.с.90-94/. Під дахами господарських споруд влаштовані зливні пристрої /а.с.115, 109/. Також не встановлено, яким руйнуванням і чому саме загрожує сарай.

Не знайшло свого підтвердження і те, що цегляна вбиральня побудована на іншому місці, ніж раніше була дерев'яна.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пояснила, що фактично їй заважає стовп, який відповідачі влаштували на вулиці; він перешкоджає їй влаштувати хвіртку. Однак, з наданих суду фотокарток вбачається, що прохід, де позивачка має влаштувати хвіртку, вільний /а.с.114,115,96,72,76/, стовп не знаходиться на території домоволодіння № 22. Крім того, позовні вимоги з цього приводу не заявлені, а суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, проведеної 29.04.2014 року Державною інспекцією сільського господарства /а.с.54/ встановлено, що гараж, побудований на території домоволодіння № 22, правим пепреднім кутом виходить за межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 близько 5 см.

Листом Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області від 13.05.2014 року повідомлено, що гараж побудований на підставі дозволу Первомайської міської ради № 425, який затверджений розпорядженням виконкому № 143 від 05.06.1986 року. В даний час частина гаражу дійсно знаходиться на території домоволодіння № 20 правим переднім кутом приблизно 5 см довжиною 80 см, але збудований гараж попередньою власницею, у зв'язку з чим відсутні підстави для притягнення до відповідальності ОСОБА_3 /а.с.55/.

Ухвалою суду від 23.06.2014 року у справі була призначена комплексна (комісійна) судова землевпорядна та будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлено такі питання: чи відповідає фактично встановлена межа між домоволодіннями АДРЕСА_1 Миколаївської області тій, яка має бути встановлена згідно технічної документації? чи має місце порушення права власності ОСОБА_1 на присадибну земельну ділянку по АДРЕСА_1 в м. Первомайську з боку суміжних землекористувачів по АДРЕСА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4? В чому воно виявляється? Чи відповідають проектно-технічній документації та вимогам нормативно правових актів у галузі будівництва наступні будівлі, розташовані по АДРЕСА_2: гараж, позначений на плані літерою "Г"; сарай, позначений на плані літерою "Б"; туалет, позначений на плані літерою "У"? яким чином можливо усунути існуючі порушення, якщо вони є? Чи можливо інакше, ніж знесенням, усунути виявлені порушення? чи є можливість обслуговування туалету під літерою "У" на території домоволодіння АДРЕСА_2 асенізаційною машиною з території цього домоволодіння? /а.с.120/.

Згідно висновку експерта № 825-827 судової будівельної, земельно-технічної експертизи по матеріалам цивільного судочинства № 484/1160/14-ц (надалі - висновок) /а.с.138-170, фототаблиця до висновку а.с.171-176/, фактично встановлена межа між домоволодіннями АДРЕСА_1 Миколаївської області не відповідає технічній документації із землеустрою щодо складання документів (2008 рік) та технічній документації із землеустрою щодо відведення меж земельної ділянки (2013 рік) в частині невідповідності зовнішнього розміру по фасаду земельної ділянки, який становить 17,20 м, згідно технічної документації, але в натурі зовнішній розмір по фасаду становить 16,92 м, що відрізняється на 0,28 м та тильного розміру, який в натурі збільшений і становить 14,80 м, а згідно даних технічної документації 14,60 м. Інші розміри земельної ділянки відповідають зовнішнім розмірам, що є в натурі на місцевості та вказані в даних технічної документації.

Визначити, в який бік відбулося зміщення межі суміжного землекористування між земельними ділянками АДРЕСА_1 на 0,28 м по фасаду ділянки та на 0,20 м по тильній стороні, не є технічно можливим, так як відсутні прив'язки житлових будинків АДРЕСА_1 та необхідне додаткове вивчення технічної документації та проведення замірів зовнішніх розмірів меж сусідніх земельних ділянок в межах одного кварталу. Встановити порушення права власності ОСОБА_1 на присадибну ділянку по АДРЕСА_1 в м. Первомайську з боку суміжних землекористувачів по АДРЕСА_2 - ОСОБА_3 і ОСОБА_4, не є технічно можливим, так як відсутня можливість встановити в який бік відбулося зміщення межі суміжного землекористування на 0,28 м по фасаду ділянки та на 0,20 м по тильній стороні земельної ділянки. При вивченні первинних документів, що є в матеріалах технічної інвентаризації, встановлено, що розмір по фасаду ділянки №20, що належить ОСОБА_1 збільшений на 2,35 м, а розмір ділянки №22, якою користуються ОСОБА_3 і ОСОБА_4, зменшений на 2,15 м. Виходячи з даного факту відбулося зміщення межі суміжного землекористування земельної ділянки №20, що належить ОСОБА_1, в бік земельної ділянки №22, якою користуються ОСОБА_3 і ОСОБА_4, але земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться в приватній власності, що підтверджується державним актом від 11.11.2008 року та межі суміжного землекористування при складанні технічної документації із землеустрою були погоджені з власниками сусідніх ділянок.

Місце розташування будівель гаражу літ. «Г» та сараю літ. «Б» стосовно фактичної межі суміжного землекористування між земельними ділянками АДРЕСА_1 не відповідають п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Інші державні будівельно-технічні норми при будівництві будівель гаражу, сараю і вбиральні літ. «У» не порушені. Даний факт підтверджується актами перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, складеними інспектором Північно-західного інспекційного відділу Інспекції ДАБК у Миколаївській області від 18.11.2013 року та 29.10.2012 року. Існуюче порушення п.3.25* ДБН 360-92** можливо усунути лише знесенням даних будівель та перенесенням їх на нормативну відстань.

У зв'язку із щільною забудовою земельних ділянок та згодою власників сусідніх земельних ділянок, будівництво господарських будівель виконувалося по межам суміжного землекористування.

Встановити, чи є можливість обслуговування вбиральні літ. «У» на території домоволодіння АДРЕСА_2 асенизаційною машиною з території цього домоволодіння не є можливим, так як дане питання не відноситься до компетенції судового експерта-будівельника.

В мотивувальній частині висновку зазначено, що земельна ділянка по вул. Харківській № 10-12 загальною площею 2099.0 кв.м була виділена ОСОБА_9 в 1949 році, а потім поділена на три земельні ділянки за АДРЕСА_1, при цьому зовнішні розміри по фасаду трьох земельних ділянок становили: по АДРЕСА_2 - 18.15 м, що підтверджують дані поточної інвентаризації від 26.03.1966 року, по АДРЕСА_1 - 14.85 м, що підтверджують дані поточної інвентаризації від 11.11.1956 року, по АДРЕСА_4 - 5.0 м.

Як вбачається з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_10 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в м. Первомайську межі та площа земельної ділянки, що проектується до відведення у власність, визначена по фактичному користуванню. На експлікації земельних угідь наявне погодження суміжного землекористувача ОСОБА_3 Погодження ОСОБА_4 відсутнє. Проект виготовлений 14.11.2007 року. Згідно Акту від 10.03.2008 року встановлені межі земепльної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому з актом ознайомлена лише ОСОБА_3 Підпис ОСОБА_4 відсутній.

Згідно технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, складеної у липні 2008 року, в натурі (на місцевості) проведено зйомку та відновлено межі земельної ділянки по фактичному користуванню. При цьому 02.07.2008 року ОСОБА_1 прийняла межові знаки на зберігання в кількості 4 штук, які збігаються з металевими стовпами металевої огорожі зовнішніх меж земельної ділянки.

Згідно технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), наданої у власність ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 в м. Первомайську, виготовленої у грудні 2013 року, у пояснювальній записці до технічної документації зазначено, що межі земельної ділянки за результатами зйомки 24.12.2013 року порушені землекористувачем по АДРЕСА_2, гараж якого переднім правим кутом заходить на 10 см на приватизовану земельну ділянку по АДРЕСА_1. Також були виготовлені нові межові знаки, які знову ж таки передані на зберігання ОСОБА_1

На думку суду, такий висновок спеціалістів землевпорядників не грунтується на фактичних обставинах, оскільки аналіз наведених вище доказів свідчить про те, що у 2007 році виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_10 відбувалося по межам фактичного землекористування (тобто і по межі гаражу в тому числі, який уже був збудований); межі були встановлені в натурі (на місцевості). У 2008 році ОСОБА_1 виділена та сама земельна ділянка з тими самими межами. З 2007 року жодного будівництва на межі домоволодінь № 20 та АДРЕСА_2 не відбувалося, адже усі господарські будівлі були зведені набагато раніше, нових будівель не з'явилося. Тож за вказаний період гараж не міг самостійно зміститися в бік домоволодіння №20. Фактично, замість відновлення меж земельної ділянки відбулася їх зміна.

Враховуючи висновок експерта та дані технічної документації щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м. Первомайську, можна дійти висновку, що виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_10 відбулося за рахунок площі суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2. При цьому на момент приватизації земельної дялянки всі господорські будівлі і споруди були наявні і у свій час вони були збудовані з дотриманням вимог ДБН. Враховуючи, що ніхто не переносив спірні споруди з часу їх будівництва, вони опинилися на межі домоволодінь не з вини їх забудовників та наступних власників, а в результаті приватизації лише однієї з суміжних земельних ділянок.

Оскільки відповідачі не ставили питання і не заявляли зустрічних вимог щодо порушення їх прав як землекористувачів і власників домоволодіння, суд не вправі оцінювати встановлені факти з цієї точки зору, однак враховуючи всі встановлені судом обставини справи, потрібно виходити із засад розумності і справедливості як того вимагає ст. 3 ЦК України.

На думку суду, зайняття частини земельної ділянки позивачки переднім кутом гаражу відповідачів є сумнівним, оскільки висновок технічної документації щодо цього питання є необгрунтованим, про що зазначено вище. Навіть якщо припустити, що таке зайняття відбулося, воно є занадто нєсуттєвим і не може порушувати права землекористувача ОСОБА_1 в такій мірі, щоб знести гараж відповідачів. Таке вирішення спору в усякому разі не може бути співмірним завданому порушенню (якби воно існувало), оскільки завдасть відповідачам шкоди більшої, ніж може бути завдана позивачці і таким чином засади розумності і справедливості будуть порушені.

Стаття 376 ЦК України, на яку посилається позивачка як на підставу сврїх вимог, регламентує правовий режим самочинного будівництва, однак судом встановлено, що відповідачі не будували граж, сарай та вбиральню самочинно. Крім того, такі споруди раніше були збудовані не на земельній ділянці ОСОБА_1, тож вказана норма не може бути застосована до спірних правовідносин.

Частиною 1 ст. 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановених для попереднього власника (землекористувача).

Оскільки судом встановлено, що спірні господарські будівлі були зведені ще першим власником домоволодіння ОСОБА_13, всі попередні землекористувачі домоволодінь АДРЕСА_1, а також попередній власник земельної ділянки ОСОБА_10 були обізнані про існування та розташування вказаних споруд, але не оспорювали їх законність, суд вважає, що новий вдасник домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не набула права відповідно до ст. 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні нею користування земельною ділянкою з наведених у позові підстав.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 придбала житловий будинок і земельну ділянку 24.06.2008 року; державний акт на право власності на земельну ділянку отримала 11.11.2008 року. Перед отриманням державного акту вона отримала межові знаки на місцевості, тобто знала, де саме знаходиться межа її земельної ділянки і що на ній розташоване.

До суду з наданим позовом ОСОБА_1 звернулася 21.03.2014 року, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Поважних причин, через які позивачка пропустила строк позовної давності, вона не навела.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосуввання якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачами заявлено про застосування строку позовоної давності, тож наявні підстави для відмови у позові також і з цієї підстави.

Однак суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити саме через його необгрунтованість і недоведеність, про що зазначено вище.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору та оплати експертизи відповідно до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-80, 89, 258, 259, 263-265, 268 ч.6 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області про усунення перешкод в користуванні присадибною ділянкою по АДРЕСА_1 та зобов'язання знести самочинно збудовані на присадибній земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_2 сарай, позначений на плані літерою «Б», гараж, позначений на плані літерою «Г» та туалет, позначений на плані літерою «У» - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення складені 26.11.2018 року.

Повний текст рішення виготовлений 03.12.2018 року.

СУДДЯ: