Справа № 445/1190/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Сивак В.М.

з участю секретаря Захарчук Н.Я.

позивач за первісним позовом ОСОБА_1

представник позивача

за первісним позовом ОСОБА_2

позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3

представник позивача

за зустрічним позовом ОСОБА_4

представник третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи - Сновицька сільська рада Золочівського району Львівської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, про усунення перешкод у користуванні спільним заїздом, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа - Сновицька сільська рада Золочівського району Львівської області, - про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся із позовною заявою до ОСОБА_3, треті особи - Сновицька сільська рада Золочівського району Львівської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, у якій просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні спільним заїздом довжиною 38 м., шириною 2,6 м., площею 98 кв.м., що належить до земель загального користування Сновицької сільської ради Золочівського району Львівської області та земельною ділянкою, площею 0,22 га, яка закріплена за будинковолодінням АДРЕСА_1

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що присадибні земельні ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_3 межують між собою та мають спільний заїзд довжиною 38 м. та шириною 2,6 м., який належить до земель загального користування Сновицької сільської ради Золочівського району Львівської області.

Відповідач ОСОБА_3 самовільно розмістила господарську будівлю, яка займає частину спільного заїзду та біля котрої відповідачем облаштована вигрібна яма, нечистоти з якої через спільний заїзд попадають на подвір'я позивача.

У 2014 році відповідач ОСОБА_3 на частині спільного заїзду облаштувала огорожу з дерев'яних стовпців та сітки, довжиною 12 м., шириною 1,0 м., площею 12 кв.м., у зв'язку з чим позивач ОСОБА_6 втратив можливість використовувати спільний заїзд та присадибну ділянку, площею 0,22 га, яка закріплена за будинковолодінням АДРЕСА_1

Зважаючи на ці обставини, позивач звернувся до суду з вимогою усунути перешкоди в користуванні зазначеними земельними ділянками шляхом знесення самочинно збудованої господарської будівлі (стайні) довжиною 14,0 м., шириною 5,5 м.,площею 77,0 кв.м., яка займає частину спільного заїзду; перенесення самовільно об лаштованої вигрібної ями в глиб присадибної ділянки відповідача ОСОБА_3; відновлення ширини спільного заїзду не менше 4,0 м. по всій його довжині шляхом знесення самовільно об лаштованої огорожі з дерев'яних стовпців і сітки довжиною 12 м., шириною 1,0 м., площею 12 кв.м.

Представник відповідача ОСОБА_4 подала письмові заперечення на позовну заяву ОСОБА_6, де відзначає бездоказовість тверджень позивача щодо самовільного використання ОСОБА_3 господарської будівлі та самовільне облаштування огорожі.

Стверджує, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди розміщено на присадибній ділянці, площею 0,15 га, яка перебуває у користуванні відповідачки.

В грудні 2014 року представник відповідача ОСОБА_4 подала доповнення до заперечень, де наголошує, що позивачем ОСОБА_6 не подано належних доказів оформлення спадкових прав на житловий будинок в с. Сновичі.

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася із зустрічною позовною заявою, з врахуванням уточнень, до ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні належного їй права користування земельною ділянкою площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 шляхом заборони ОСОБА_6 користуватися вказаною земельною ділянкою в будь-який спосіб, в тому числі для проходу та проїзду транспортними засобами. Свої вимоги відповідач з первісним позовом та позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що згідно даних господарського обліку Сновицької сільської ради у її користуванні перебуває земельна ділянка, площею 0,70 га, в тому числі: 0,15 га для обслуговування житлового будинку; 0,17 га город; 0,07 га в урочищі «за дугами»; 0,21 га в урочищі «загущено», 0,10 га в урочищі «паскова долина».

Належні ОСОБА_7 на праві власності житловий будинок та господарські будівлі і споруди розміщено на земельній ділянці площею 0,15 га по АДРЕСА_2.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_6 неправомірно використовує частину присадибної земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_3, оскільки спільного заїзду, який ділив би земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_2 та проходили у бік житлового будинку, у якому проживає ОСОБА_6, немає.

У судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 вимоги позову підтримав у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив, що вони є необґрунтованими, так як уповноваженими органами підтверджено факт належності спірної земельної ділянки до земель загального користування. Просив у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Позивач за зустрічним позовом та його представник ОСОБА_8 свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у позові та просили їх задовольнити. Позовні вимоги ОСОБА_9 не визнали у повному обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_10 при вирішення даного спору покладається на думку суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи та надані докази, прийшов до наступного.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 ЗКУ земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін.

Згідно Довідки № 377, виданої Сновицькою сільською радою Золочівського району Львівської області 02.06.2014 року, заїзд з АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_6 існує з давніх часів по теперішній час і відноситься до земель загального користування Сновицької сільської ради, що відображено у карті 1990 року.

06 травня 2014 року комісією, яка складалася із представників Сновицької сільської ради складено Акт, яким встановлено межові знаки від огорожі стовпа гр.ОСОБА_11, 4 метри і з верхньої сторони 4 метри до початку сараю ОСОБА_3 Комісія вважає, що огорожа збудована незаконно і підлягає демонтажу із перенесенням даної огорожі до поставлених комісією межових знаків.

03 липня 2015 року постановою Золочівського районного суду Львівської області, винесеній у справі №445/1782/14-а визнано протиправними дії Сновицької сільської ради Золочівського району по обміру на місцевості земельної ділянки, яка проходить повз господарство ОСОБА_3 і встановленню факту самозахоплення ОСОБА_3 земель загального користування, які оформлені актом комісії Сновицької сільської ради від 06.05.2014 року. Підставою для визнання зазначених дій протиправними стало те, що таке питання повинно було вирішуватися на пленарному засіданні сільської ради і бути оформленим у вигляді рішення.

19 серпня 2015 року рішенням №314 Сновицької сільської ради Золочівського району Львівської області затверджено межові знаки заїзду до присадибної ділянки гр. ОСОБА_6 згідно акту, складеного комісією 06.05.2014 року. Зобов'язано ОСОБА_3 знести незаконно збудовану огорожу.

17 липня 2017 року рішенням Апеляційного суду Львівської області, винесеним за результатами перегляду постанови Золочівського районного суду Львівської області від 02 березня 2017 року у справі №445/2103/15-ц, визнано недійсним рішення №314 від 19 серпня 2015 року L111 сесії У1 скликання Сновицької сільської ради Золочівського району Львівської області «Про затвердження акту комісії від 06.05.2014 року». А також, визнано в порядку спадкування за законом право власності ОСОБА_3 на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_12, померлої 01 грудня 1997 року, належне їй на праві власності згідно рішення виконавчого комітету Сновицької сільської ради народних депутатів № 25 від 30 грудня 1993 року та запису в земельно-кадастровій і погосподарській книгах Сновицької сільської ради, а саме, на земельну ділянку площею 0,15 га, цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_3

З матеріалів справи вбачається, що згідно наданого Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Золочівської районної державної адміністрації Львівської області фрагменту з аркуша №3 Генерального плану с. Сновичі Золочівського району Львівської області, розробленого Львівським сільськогосподарським інститутом у 1974 році, у якому зазначено місце знаходження житлового будинку і спірної земельної ділянки, затвердженого районним архітектором 06 травня 1973 року, який відповідає генеральному плану, у таких відсутні землі загального користування (проїзд) через спірну земельну ділянку.

У матеріалах справи також наявний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею, 015 га, який виготовлений землевпорядною фірмою ПП «Профікон» у відповідності до генерального плану с.Сновичі, викопіювання з якого є невід'ємною частиною цього проекту.

Згідно листа ПП «Профікон» № 26-12/1 від 26.12.2014 року та доданої до неї теодолітної зйомки спірної земельної ділянки, відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни стайні, яка розміщена на спірній земельній ділянці, та стіни сараю домогосподарства належного суміжному землекористувачу становить 4.33 м. За таких обставин та з врахуванням чинних вимог ДБН 360-92** існування проїзду загального користування в запропонованому відповідачем варіанті неможливе.

Як вбачається із протоколу огляду земельних будівель і земельних ділянок в с. Сновичі Золочівського району Львівської області, що належать ОСОБА_3 і ОСОБА_6, складеного 17 березня 2015 року суд провів обміри ширини проїзду. Вони становлять: біля подвіря ОСОБА_6 3,25 м., посередині проїзду 2,80 м і в кінці 2,73 метра. Якщо пройти до кінця цього проїзду, то він впирається в невеличку річку висота берегів якої становить біля 1,5 метра. Проїхати автомобілем через цю річку неможливо без обладнання місточка. Слідів проїзду автомобілем через цей прохід не виявлено. Крім цього, під час огляду суд встановив, що позаду господарської споруди ОСОБА_3 на її городі вигрібної ями не має. Ніяких підтікань на спільний проїзд немає. Проїзд біля господарства ОСОБА_3 в деяких місцях на початку вистелений камінцями.

Таким чином, зважаючи на те, що згідно плану земельної ділянки, проїзду загального користування не передбачено, а спірні землі у судовому порядку визнано об'єктом права власності ОСОБА_3, то відповідно позовні вимоги ОСОБА_6 не підлягають до задоволення, оскільки позивач без наявності для цього законних підстав користується спірним заїздом.

Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне.

Ст. 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а ч. 1. ст. 15 вказаного Кодексу зазначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

17 липня 2017 року рішенням Апеляційного суду Львівської області, винесеним у справі №445/2103/15-ц, визнано право власності на спірне спадкове майно, а також підтверджено законність підстав користування спірною частиною земельної ділянки.

У зв'язку із цим, суд приходить до висновку про законність вимог позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 376, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні первісного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи - Сновицька сільська рада Золочівського району Львівської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, про усунення перешкод у користуванні спільним заїздом - відмовити за безпідставністю вимог.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_6 задоволити.

Усунути перешкоди у здійсненні належного ОСОБА_3 права користування земельною ділянкою площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 шляхом заборони ОСОБА_6 користуватися вказаною земельною ділянкою в будь-який спосіб, в тому числі для проходу та проїзду транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243.60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення 30-денного строку з дня проголошення рішення, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області в 30- денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В. М. Сивак