Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №325/1221/17 Головуючий у 1 інстанції: Діденко Є.В.
Провадження № 22-ц/778/705/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору б/н від 13 червня 2014 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 12100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 31 липня 2017 року має заборгованість - 89 016 грн., яка складається з наступного: 10 979,36 грн. - заборгованість за кредитом; 70 071,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3250 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4215,05 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 13 червня 2014 року у розмірі 89 016 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 13 червня 2014 року в розмірі 26861 грн. 84 коп., з яких: 10979,36 грн. - заборгованість за кредитом; 12632,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3250,00 грн. - заборгованість за пенею.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму судового збору в розмірі 480 грн. 00 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині зменшення позовних вимог за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, в іншій частині позов залишити без змін, стягнути з відповідача судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову Банку в частині стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом - 35795,80 грн., штрафів - 1789,79 грн., суд першої інстанції керувався ст.ст. 549, 610, 629, 1049,1050 ЦК України, ст.ст. 10 - 11, 15, 60, 88, 169, 209, 212-215,224-228 ЦПК України, виходив з необґрунтованості та недоведеності цих позовних вимог Банку у цій справі, оскільки, на думку суду, розрахунок процентів на поточну і прострочену заборгованість, починаючи з 30.06.2014 року здійснений позивачем невірно; та позивачем в позовній заяві не наведено обґрунтувань щодо нарахування завищеної суми процентів за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.06.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір про надання банківських послуг №б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі 12100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

З Анкети-заяви позичальника вбачається, що позичальник надав свою згоду на те, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг(а.с.8).

Згідно із п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт на платіжну картку встановлюється за рішенням Банку, клієнт надає право Банку у будь-який момент змінювати кредитний ліміт (а.с.10-33).

Тарифами Банку встановлена базова процентна ставка за користування кредитом - 2,5% на місяць. Клієнт має вносити щомісячно до 25 числа місяця наступного за звітним щомісячний платіж у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку боргу (а.с.9).

Матеріали справи містять наданий банком розрахунок заборгованості за договором (а.с.4-5), з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_4 має заборгованість за договором в загальній сумі станом на 31 липня 2017 року - 89 016 грн., яка складається з наступного: 10 979,36 грн. - заборгованість за кредитом; 70 071,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3250 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4215,05 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256, за користування Кредитом і овердрафтом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів у році, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13.

Пунктом 2.1.1.12.12 Умов та правил встановлено, що процентна ставка по кредиту на місяць, наступний за звітним, вказується банком в щомісячній виписці по картрахунку за звітний місяць.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості у період з 30.06.14р. по 31.08.14 р., Банком була встановлена процентна ставка за користування кредитом, як на поточну, так і на прострочену заборгованість, у розмірі 27,6 % річних, у період з 01.09.2014р. по 31.03.2015 р. - у розмірі 32,4 % річних, у період з 01.04.2015р. по 30.06.2016р. - у розмірі 42% річних (а.с.6-7).

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, Тарифами, встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню більш ніж на 30 (120) днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Однак, дослідивши вищезазначений розрахунок заборгованості відповідача, суд першої інстанції помилково встановив, що розрахунок процентів на поточну і прострочену заборгованість, починаючи з 30.06.2014 року здійснений Банком невірно.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, останні ґрунтуються на припущеннях.

Як вбачається із Анкети-заяви, яка підписана ОСОБА_3, вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг, з його умовами, правилами та тарифами, зобов'язалась виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.pb.ua.

Крім того, банком надані повідомлення щодо зміни відсоткової ставки, які розміщені на сайті банку, з якими клієнти банку відповідно до умов Анкети-заяви зобов'язані ознайомлюватись у передбачений умовами вищезазначеного договору сторін спосіб ( а.с.95).

Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків.

При цьому, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав від Клієнта повідомлення про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови.

Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) ПАТ КБ «ПриватБанк» залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення клієнта. Цьому праву Банка кореспондується обов'язок клієнта, передбачений п.1.1.2.3 та 1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг: отримувати виписки про стан картрахунку і про здійснені операції по картрахунку та у разі незгоди зі зміненими Умовами та/чи Тарифами звернутися до Банку для розірвання договору та сплатити всю заборгованість за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк виконав умови договору та у виписці по рахунку (а.с. 72-79) проінформував відповідача ОСОБА_3 про зміну відсотків по кредиту.

Проте, ОСОБА_3 не зверталась до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а отже відповідач прийняла нові Тврифи та погодилася з їх зміною.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову банку в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами не грунтується на вимогах закону.

Позовні вимоги банку про стягнення пені, яка передбачена п. 2.1.1.1.2.6.1 Умовам і правилами у випадку прострочення зобов'язань на суму від 100 грн., підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 3250 грн. 00 коп.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачено сплату штрафу за порушення клієнтом строків платежів більш ніж на 30 днів по будь-якому з грошових зобов'язань в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення штрафів: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4215,05 грн. - штраф (процентна складова) не підлягають задоволенню.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанцій на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову і стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованості за кредитним договором на суму 84 300,95 грн.

В задоволенні решти позовних вимог Банку слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 13 червня 2014 року, станом на 31 липня 2017 року в розмірів 84 300,95 грн., яка складається з: 10 979,36 грн. - заборгованість за кредитом; 70 071,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3250 грн.. - заборгованість за пенею.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 березня 2018 року.

Головуючий

Судді: