Справа № 361/1858/17 Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/132/18 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 49 20.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - Олійника В.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Сержанюка А.С.,

при секретарі Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, -

в с т а н о в и л а :

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість по аліментах, які стягувалися на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4, до досягнення дитиною повноліття, що утворилася по виконавчому листу за період виконання рішення, згідно довідки державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС України в Київській області від 8.02.2017 року за період від червня 2008 до квітня 2014 року в сумі 55557 грн. 49 коп.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що протягом виконання рішення суду про стягнення аліментів, боржник не повністю їх сплачував, допускав прострочення і неплатежі, і станом на день досягнення дитиною повноліття заборгованість по аліментах склала вказану суму, а на даний час виконавче провадження вже закінчене по досягненню дитиною повноліття, але до даного часу відповідач заборгованість не виплатив. Раніше не зверталася до суду з даним позовом, сподіваючись на добровільне виконання відповідачем своїх зобов'язань перед дитиною, а також у зв'язку з онкологічним захворюванням.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по аліментах на користь дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що утворилася по виконавчому листу, виданому Броварським міськрайонним судом Київської області №2-246 від 17 березня 1997року, станом на день виповнення дитиною повноліття, в сумі 45143 грн. 74 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка довела наявність у відповідача заборгованості по аліментах, а відповідач даної обставини не спростував і не довів відсутності такої заборгованості.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є позивачка ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_2

Згідно даних паспорту і свідоцтва про зміну імені від 26.06.2012 року, ОСОБА_5 змінила ім'я на «ОСОБА_4».

Відповідно до даних паспорту відповідача, він змінив прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2». Той факт, що саме він є батьком ОСОБА_4 і що саме він вказаний боржником у виконавчому листі відповідач не заперечує.

Як вбачається довідки з місця проживання та даних паспортів позивачка і дочка ОСОБА_4 проживають за однією адресою, а відповідач проживає окремо. Дані обставини ним не оспорюються.

Рішенням Броварського міськрайонного суду від 17.03.1997 року були стягнуті аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини зарплати і інших доходів до повноліття дитини.

На підставі даного рішення видано виконавчий лист. Згідно із записами у виконавчому листі в графі відомості про виконання є відомості про роботу боржника: національний медичний університет, до 05.12.2003 року - ТОВ «Центр медіа ініціатив», до 08.08.2005 року - ТОВ «Фенікс», і останній запис «закінчено 25.07.2014 року (підстава - п.6 ч.1 ст.49). Заборгованість станом на 18.04.2014 року склала 55 557 грн. 49 коп.

Постановою державного виконавця ВДВС Броварського МРУЮ від 25.07.2014 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-246, виданого 17.03.1997 року і підставою був закінчений передбачений законом строк для даного виду стягнення, тобто повноліття. Заборгованість станом на 18.04.2014 року склала 55 557 грн. 49 коп.

Згідно довідки державного виконавця Марченко Я.В. від 08.02.2017 року за №33402 у відділі ДВС перебував на виконанні виконавчий лист і нараховані аліменти за період від червня 2008 року до квітня 2014 року всього 104 902 грн. 70 коп. (в довідці розписані нарахування помісячно), сплачено у вказаний період всього 49 345 грн. 21 коп., і заборгованість станом на 18.04.2014 року складає 55 557 грн. 49 коп.

Як вбачається з пенсійного посвідчення позивачки, виданого 12.01.2017 року, виписного епікризу та витягу з амбулаторної карти позивачка є інвалідом 2 групи довічно.

За ст.180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з з ч.4 ст.194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до ст.195 СК заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

За ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно зі ст.197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом і за ч.2 за наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці.

За ч.3 ст.71 Закону визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з ч.4 ст.71 Закону виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів, зокрема, за п. 5 - у разі закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.8 ст.71 Закону спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону №668-У від 20 лютого 2007 року, що діяв станом на час сплати аліментів та обрахування заборгованості, розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. Згідно з ч.3 розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.4 державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок, зокрема, у разі закінчення виконавчого провадження, а згідно ч.9 спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За ст.257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За ч.4 у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.5 за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За ч.5 якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Встановлено, що позов подано до суду 24.03.2017 року, тобто строк позовної давності пред'явлення вимоги про стягнення заборгованості позивачем не пропущено, а тому суд дійшов вірного висновку, що позов підлягав розгляду по суті і підстав для відмови у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності у даному випадку не було.

Дані про наявну заборгованість, зазначені у виконавчому листі при закінченні виконавчого провадження по досягненню дитиною, на яку стягувались аліменти, повноліття і сума, зазначена у виконавчому листі, відповідає сумі, зазначеній у довідці - розрахунку про заборгованість.

Розрахунок складений відповідно до повноважень державного виконавця та згідно з вимогами закону про виконавче провадження і Сімейного кодексу України. Даний розрахунок не був оспорений відповідачем у спосіб, визначений законом ні окремо, ні шляхом подання зустрічного позову у даній справі.

На підставі наведеного суд першої інстанції вірно не вбачав підстав для піддавання даного розрахунку сумніву в частині нарахованих до сплати аліментів, які нараховувались, зокрема, до січня 2012 року, виходячи із заробітної плати відповідача за місцем його роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд прийняв до уваги пояснення відповідача про те, що розмір аліментів визначався за довідками про зарплату, які він періодично приносив до виконавця з метою контролю правильності виплати аліментів, і тому суд вірно не вбачав підстав не вірити зазначеним у довідці відомостям про сплату аліментів.

Як вбачається з довідки, відповідач спочатку аліменти сплачував, а від березня 2011 року аліменти не платив до квітня 2012 року, у квітні 2012 року сплатив частину заборгованості, що виникла на той час, після чого знову аліменти не платив до серпня 2012 року, а в серпні 2012 року сплатив аліменти лише за два місяці, після чого аліменти до квітня 2014 року (виповнення дитиною 18 років) взагалі не платив.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вірно вважав, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, що в даному розрахунку не вказано (не враховано) певні платежі або, що він сплатив аліментів більше, ніж зазначено у довідці; чи що він заборгованість по аліментам погасив у інший можливий і передбачений законом спосіб (натурою, цінним майном, тощо).

На підставі викладеного суд прийшов до правильного висновку, що позивачка довела наявність у відповідача заборгованості по аліментах, а відповідач даної обставини не спростував і не довів відсутності такої заборгованості а тому позов в цій частині обґрунтований і підлягав до задоволення.

Також суд вірно вважав необхідним зменшити вказану суму заборгованості на суму, нараховану як аліменти у січні 2012 року в сумі 10413 грн. 75 коп., оскільки сума аліментів за вказаний місяць явно і суттєво вирізняється від інших сум аліментів у вказаний період роботи відповідача в одній установі.

Згідно зі ст.73 Закону «Про виконавче провадження» в редакції Закону №668-У від 20.02.2007 року стягнення не може бути звернено на вихідну допомогу, яка виплачується у разі звільнення працівника, а тому були відсутні підстави для стягнення аліментів з суми вихідної допомоги і з цих підстав загальний розмір заборгованості вірно був зменшений на 10413 грн. 75 коп. та склав 45143 грн. 74 коп.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: