ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 643/1569/18

Провадження № 22-ц/818/867/18

29 листопада 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного провадження в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2

на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року (суддя - Герцов О.М.)

по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У квітні 2018 року АТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 34192,81 гривень за кредитним договором б/н від 18.06.2012 року та судових витрат у розмірі 1762 гривень.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору від 18.06.2012 року відповідач отримав кредит у сумі 3900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30% на рік. Відповідач своєчасно не погасив заборгованість, внаслідок чого станом на 31.12.2017 року утворилася заборгованість у сумі 34192,81 гривень, що складається із: заборгованості за кредитом - 3692, 91 гривень; заборгованості за процентами за користування кредитом - 28395, 48 гривень; штраф (фіксована частина) - 500 гривень; штраф (процентна складова) - 1604, 42 гривень.

Справу було розглянуто за відсутності сторін.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04.09.2018 року позов АТ КБ «Приват Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договоромв розмірі 32088,39 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що підписана нею заява жодним чином не свідчить про досягнення між нею та банком домовленості щодо суми кредиту, строку його повернення, розміру процентів за користування кредитом. Також позивачем не надано доказів про видачу їй картки.

Правом на надання відзиву позивач не скористався.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені фактичні обставини справи свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист підлягають стягненню неповернені кредитні суми та заборговані відсотки.

Відмовляючи у стягненні пені та штрафів, суд керувався положеннями статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно якої на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.06.2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Особистим підписом ОСОБА_1 підтвердила, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.6).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З поданого ПАТ КБ "ПриватБанк" розрахунку заборгованості, який відповідно до положень статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним документом та підтверджує здійснення сторонами операції за кредитом, вбачається що ОСОБА_1 користувалась кредитною карткою, отримувала кредитні кошти, здійснювала погашення заборгованості, останнє з яких здійснила 25.06.2015 року в сумі 1517 грн. (а.с. 5).

Вказане підтверджує виникнення договірних правовідносин між сторонами з приводу отримання кредиту у розмірі 3900 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору включає вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Укладаючи договір, сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили укладення договору під впливом обману, внаслідок нечесної підприємницької діяльності з боку позивача, чи з порушенням вимог закону, позивачем не надано та судом не встановлено.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач надала до суду заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 р. у справі № 6-1188цс16.

Як вбачається з матеріалів справи та встановив апеляційний суд, відповідно до заяви та Тарифів банку заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 7 % суми заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

В той же час пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що платіжна картка дійсна до останнього дня місяця указаного на лицевій стороні картки.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, не звернув уваги на те, що повернення кредитних коштів відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами та відповідно позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку мають місце порушення ОСОБА_1 прав банку, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором з врахування строку позовної давності.

Таким чином, стягненню підлягає 3692,91 гривень - заборгованість за кредитом та заборгованість за відсотками у розмірі 9 412,48 гривень ( 3692,91 * 43,2 % *1062*2), а всього 13105,39 гривень за період з 02.02.2015 року по 31.12.2017 року.

Задовольняючи частково апеляційну скаргу та частково позовні вимоги, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що становить 675,19 гривень - за подання позову до суду першої інстанції та 1079,40 гривень - за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 259 ч. 6, 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року в частині визначення розміру заборгованості за договором кредиту та судового збору - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, зареєстрована: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк" вул. Набережна Перемоги, 50 м. Дніпро, 49094, п/р № 3111, МФО 305299, заборгованість за кредитним договором в розмірі 13105,39 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, зареєстрована: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк" вул. Набережна Перемоги, 50 м. Дніпро, 49094, п/р № 3111, МФО 305299, судові витрати за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 675,19 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк" вул. Набережна Перемоги, 50 м. Дніпро, 49094, п/р № 3111, МФО 305299, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, зареєстрована: АДРЕСА_1, судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1079,40 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко