Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/7940/16 Головуючий у 1 інстанції Суркова В.П.
Провадження № 22-ц/778/619/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

В позові зазначав, що з 25.06.2005 року по 27.04.2016 року перебував у шлюбі з ОСОБА_4 Під час шлюбу за кошти, отримані в борг від його матері ОСОБА_5, на спільні потреби сімї 28.02.2011 року придбали земельну ділянку площею 0,0599 га для будівництва будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ясногірська, ділянка № 2, яка зареєстрована за сторонами по ? частині за кожним.

З весни 2012 року розпочато будівництво будинку, на даний час будівельна готовність житлового будинку та прибудинкових споруд становить близько 100 %.

В серпні 2013 року подружжя вселилися у будинок та проживали у ньому разом з дітьми. Оскільки сумісне життя не склалося, позивач пішов з дому.

Посилаючись на викладені обставини, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ясногірська, ділянка № 2, а іншу ? частину будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання залишити у власності відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що відмовляючи у задоволенні позову, суд безпідставно позбавив його права на частку спільного майна подружжя.

Висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог є безпідставним, оскільки він не має доступу до житлового будинку, не проживає в ньому тривалий час через припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу з ОСОБА_6 (ОСОБА_4, ОСОБА_3) О.Л.ОСОБА_6 надала суду відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо безпідставності позовних вимог, оскільки звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на будівельні матеріали, позивач не надав жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що його право на будівельні матеріали оспорюється, та/чи не визнається відповідачем, а також доказів того, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 ним було спільно з нею придбано будівельні матеріали, які були вкладені в будівництво житлового будинку по вул.. Ясногірській. Також ОСОБА_3 не зазначив перелік майна, найменування будівельних матеріалів, конструкцій, обладнання, їх кількість, розмірів, місцезнаходження, вартість та час їх придбання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Встановлено, що з 25.06.2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який припинений на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2016 року.

28.02.2011 року сторони на підставі договору купівлі-продажу придбали земельну ділянку (по ? частці кожний) площею 0,0599 га, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ясногірська, ділянка № 2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Звіту незалежної оцінки нерухомого майна від 04.05.2016 року вбачається, що на земельній ділянці за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Ясногірська, №2 знаходиться житловий будинок у стадії готовності, який придатний для проживання.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі статтею 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов'язаний довести обставини, що її спростовують.

У ЦК України, крім понять "нерухомість", "нерухоме майно", "об'єкт нерухомого майна" (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: "об'єкт незавершеного будівництва" (стаття 331), "об'єкт будівництва" (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15, від 7 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено придбання будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку під час шлюбу, а також не перелічено всі будівельні матеріали та обладнання, які були використанні під час будівництва.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки встановлено, що спірний об'єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично придатний для проживання, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється; позивач позбавлений можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає йому реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна.

Незавершений будівництвом житловий будинок є нерухомим майном і відрізняється від придбаного набору будівельних матеріалів до початку будівництва.

Ураховуючи викладене, судова колегія на підставі належним чином оцінених доказів, врахувавши вищевказані правові позиції та ті обставини, що за час шлюбу за спільні кошти подружжя придбана сторонами земельна ділянка та побудований будинок, який є їх об'єктом спільної сумісної власності подружжя дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог

Позивач не має можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна у іншій спосіб.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ОСОБА_6 (ОСОБА_4, ОСОБА_3) О.Л. на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір сплачений ОСОБА_3 при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 1000 грн. (а.с. 24) та сплачений ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1100 грн. (а.с. 139) на загальну суму 2100 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 (ОСОБА_4, ОСОБА_3) ОСОБА_7 про поділ майна подружжя задовольнити.

Поділити майно, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (ОСОБА_4, ОСОБА_3) ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (ОСОБА_4, ОСОБА_3) ОСОБА_7 право власності по ? частини будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання, використаних в процесі будівництва житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Ясногірська, ділянка №2.

Стягнути з ОСОБА_6 (ОСОБА_4, ОСОБА_3) ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 2 100 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: