ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/961/16-ц Номер провадження 22-ц/814/515/18Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В.В. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

з секретарем судового засідання: Ткаченко Т.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника позивача - адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 жовтня 2017 року у складі головуючого судді Крикливого В.В., ухвалене в залі суду в м. Горішні Плавні, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні, у справі № 534/961/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до місцевого суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя.

В подальшому позовні вимоги позивачем неодноразово доповнювалися.

Остаточно позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Mercedes-Benz Vito 111 CDI, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 110000 грн; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля; визнати за нею право на компенсацію від продажу автомобіля VolkswagenPassat, реєстраційний номер НОМЕР_2, та стягнути з відповідача на її користь половину вартості від продажу зазначеного автомобіля у розмірі 130 413,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 10 серпня 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого 13 серпня 2012 року ними придбано автомобіль Mercedes-Benz Vito 111 CDI, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 110 000 грн, який було оформлено на відповідача та 21 листопада 2013 року - автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2, відчуження якого здійснив 01 червня 2016 року без її дозволу.

У липні 2016 року відповідач ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що крім зазначеного у первісному позові автомобіля сторонами за час шлюбу було придбано також автомобіль Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_3., вартістю 110 000 грн, який було зареєстровано на дружину.

Враховуючи рівну вартість спірних автомобілів, реєстрацію кожного з них за одним із співвласників, позивач вважав, що у даному випадку має бути застосований поділ цих автомобілів у натурі, а саме присудження кожному з подружжя конкретного автомобіля. Крім того, автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2, був придбаний ним у 2013 році, а фактично шлюбні відносини припинились між сторонами у 2011 році, про що зазначала сама відповідач у позовній заяві про розірвання шлюбу та встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Отже, спірний автомобіль має бути виключений із загальної маси спільного майна подружжя і не може бути об'єктом поділу, оскільки є особистою власністю позивача за зустрічним позовом.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_5, неодноразово збільшивши та уточнивши позовні вимоги, просив суд встановити факт набуття ним 21 листопада 2013 року автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2, за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 за кошти, які належали йому особисто; визнати зазначений автомобіль його особистою приватною власністю, залишивши його у власності позивача за зустрічним позовом; визнати за ним право власності на автомобіль Mercedes-Benz Vito 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1; залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль ToyotaCorolla, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12 грудня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Встановлено факт набуття ОСОБА_5 автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2, на праві особистої приватної власності під час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_5 право особистої власності на автомобіль Mersedes-Benz Vito CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1, залишивши цей автомобіль у власності ОСОБА_5 Залишено у власності ОСОБА_2 автомобіль Toyota Corola, реєстраційний номер НОМЕР_3. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що автомобілі Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 та Mersedes Benz Vito CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1, були придбані ОСОБА_5 за його особисті кошти у період фактичного припинення шлюбних відносин, а ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що джерелом набуття спірних автомобілів були сумісні кошти або спільна праця подружжя, тому вони не можуть бути віднесені до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 12 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до Апеляційного суду Полатвської області.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 02.11.2018 року, та ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.11.2018 року призначена до розгляду.

В апеляційній скарзі позивач за первісним позовом ОСОБА_2, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволення позовних вимог ОСОБА_5 за зустрічним позовом відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 задовольнити, - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею, ОСОБА_2, право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Mersedes-Benz Vito 111 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину цього автомобіля; визнати за ОСОБА_2. право на компенсацію від продажу автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 половину вартості від продажу вказаного транспортного засобу в сумі 130413,60 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що посилання в рішенні суду на вказівку ОСОБА_2 в позовній заяві про розірвання шлюбу (2016 рік), що з 2011 року припинені шлюбні стосунки між нею та ОСОБА_5, є необгрунтованим та, на думку апелянта, не є встановленням цього факту. Також вказує, що в 2011 році нею було подано позов про розірвання шлюбу, проте в подальшому вона відмовилась від нього, оскільки фактично сторони продовжували проживати разом та лише у 2016 році почалися сварки, що призвело до припинення фактичних шлюбних між ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Вважає, що із оскаржуваного рішення суду вбачається, що придбання автомобілів за особисті кошти ОСОБА_5 не доведено, а, відповідно, факт окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем за первісним позовом матеріалами цивільної справи і місцевим судом не встановлено.

ОСОБА_5 подав заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в яких вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим. Просить суд апеляційної інстанції скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

В судове засідання з'явились позивач, представник позивача та представник відповідача.

Відповідно до ч. 1 , ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з підстав визначених п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України - неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що джерелом набуття відповідачем спірних автомобілів марки «Volkswagen Passat» та «Mersedes-Benz Vito 111 CDI» були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, а тому вони не можуть бути віднесені до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5 місцевий суд виходив з того, що спірні транспортні засоби «Volkswagen Passat» та «Mersedes-Benz Vito 111 CDI» було придбано після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами та вони належать на праві приватної власності ОСОБА_5 При цьому, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, вимогу про залишення у власності ОСОБА_2 автомобіля марки «Toyota Corola», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 було задоволено.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитися з такими висновками, виходячи з наступного.

Місцевим судом встановлено, що згідно актового запису №209 в Книзі реєстрації шлюбів Відділу РАЦС Комсомольського МУЮ Полтавської області, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, 10.08.2007 року зареєстрували шлюб. (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_8 т.1, а.с.4).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 01 березня 2017 року встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у період з 01 січня 2004 року по 09 серпня 2007 року.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підставі біржової угоди від 02.04.2008 року, автомобіль марки «Toyota Corola», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, було придбано та оформлено 03.10.2008 року на ім'я ОСОБА_2 (т.1а.с.31).

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підставі довідки-рахунку від 13.08.2012 року, автомобіль марки «Mersedes-Benz Vito 111 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було придбано та оформлено 15.08.2012 року на ім'я ОСОБА_5 (т.1, а.с.5,30).

Також, місцевим судом установлено та не заперечувалось сторонами, що вартість спірних автомобілів марки «Mersedes-Benz Vito 111 CDI» та марки «Toyota Corola» становить по 110000,00 грн. за кожний, тому, у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, ця обставина не підлягає доказуванню.

Згідно відповіді Територіального сервісного центру №5342 Регіонального сервісного центру в Полтавській області МВС від 19.10.2016 року №5563, на підставі довідки-рахунку від 21.11.2013 року на ОСОБА_5 був зареєстрований автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який 01.06.2016 року був перереєстрований на ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2016 року, а 02.06.2016 року його було знято з обліку для реалізації (т.1, а.с.51).

Місцевим судом установлено, що набувачем спірного автомобіля марки «Volkswagen Passat» є матір відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 - ОСОБА_7.

Згідно Висновку судової автотоварознавчої експертизи №82 від 12.06.2017 року, вартість автомобіля марки «Volkswagen Passat», номер кузова НОМЕР_7, 2007 року випуску, станом на 01.06.2016 року становила 320060,00 грн., а станом на час проведення експертного дослідження (12.06.2017 року) - 260827,20 грн. (т.1, а.с.205).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 30.06.2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, задоволено.

Шлюб між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області 10 серпня 2007 року, актовий запис №209, розірвано (т.1, а.с.146-147).

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерела й час його придбання. Спільною сумісною власністю, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до чч.2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які виключені із цивільного обороту, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Згідно з п.п.22, 24 наведеної постанови Пленуму вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Встановлюючи обсяг спільного майна подружжя, наявного на час припинення ведення спільного господарства колегія суддів, враховуючи позовні вимоги, заявлені сторонами, приходить до висновку, що до складу спільного майна подружжя, що підлягає розподілу належить автомобіль марки «Toyota Corola», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, автомобіль марки «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, автомобіль марки «Mersedes-Benz Vito 111 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Колегія суддів бере до уваги, що з 01.01.2004 року по 09.08.2007 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, та з 10.08.2007 року по 30.06.2016 року перебували у шлюбі.

При цьому, не заслуговують на увагу суду доводи відповідача ОСОБА_5, що шлюбні відносини між сторонами припинились в 2011 році, та це встановлено рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 30.06.2016 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_2 зазначала, що шлюбні відносини між нею та ОСОБА_5 припинені з 2011 року.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтаської області від 30.06.2016 року встановлено, що сторони перебувають в конфліктних взаємовідносинах. В 2011 році позивачка ініціювала питання розірвання шлюбу, проте її позовна заява була залишена без розгляду, оскільки сторони свідомо не з'явились до суду, намагаючись примиритись. Проте, зазначена спроба виявилась невдалою(а.с. 144-146).

Також встановлено, що на момент розгляду справи про розірвання шлюбу (червень 2016 року) сім'я проживала в приватному будинку у м. Комсомольську.

Обставини, на які посилалась ОСОБА_2 при подачі позову про розірвання шлюбу, а саме непроживання з ОСОБА_5 з 2011 року не були встановлені та підтверджені в суді, що випливає із тексту рішення суду від 30.06.2016 року.

Дані обставини зазначені в описовій частині рішення суду, як такі, на які посилається позивачка ОСОБА_2 при зверненні до суду з даним позовом.

З мотивувальної частини рішення не вбачається, що ці обставини беззаперечно встановлені судом під час розгляду справи та підтверджені дослідженими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України та вони підлягають доказуванню на загальних підставах з врахуванням ст.ст. 76-81 ЦПК України.

Згідно правового висновоку викладеного у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, звертаючись до суду просив визнати за ним право власності на спірні автомобілі марки «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, та марки «Mersedes-Benz Vito 111 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 як такі, що придбані після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 та за його особисті кошти.

При цьому, ОСОБА_5 належних та допустимих доказів зазначених фактів на надав.

Зокрема, на підтвердження факту придбання спірного автомобіля марки «Volkswagen Passat» не за спільні кошти подружжя, відповідачем приєднано до справи договір позики, укладений 04.11.2013 року в простій письмовій формі, відповідно до якого мати відповідача ОСОБА_7 передала останньому у борг 120000 грн. для придбання саме цього транспортного засобу (т.1а.с.153).

Даний доказ колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як вірно встановлено місцевим судом, відповідачем ОСОБА_5 не підтверджено факту фінансової спроможності пенсіонерки ОСОБА_7 надати йому у борг на придбання автомобіля 120000 грн., так як єдиним джерелом доходів останньої є невелика пенсія за віком.

Вирішуючи питання щодо розподілу спільного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_5, в межах заявлених сторонами позовних вимог, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи те, що вартість спірних автомобілів марки «Mersedes-Benz Vito 111 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки «Toyota Corola», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 становить по 110 000 грн. кожен, та цей факт визнається сторонами, виходячи з принципу рівності часток подружжя у праві спільної власності, колегія суддів вважає за можливе визнати право власності на автомобіль марки «Mersedes-Benz Vito 111 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_5, а право власності на автомобіль марки «Toyota Corola», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 визнати за ОСОБА_2 При цьому, колегія суддів бере до уваги фактичне користування сторонами спірним майном.

Що стосується розподілу спірного автомобіля марки «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Проте, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 року у справі № 6-7цс15.

Згідно відповіді Територіального сервісного центру від 19 жовтня 2016 року № 5342 на підставі довідки-рахунку від 21 листопада 2013 року на ОСОБА_5 був зареєстрований автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2.

01 червня 2016 року автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований на ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 2016 року, а 02 червня 2016 року його було знято з обліку для реалізації. Судом встановлено, що відчудження даного спірного автомобіля проведено ОСОБА_5 без письмової згоди ОСОБА_2 Наявності усної згоди на укладення договору купівлі-продажу зазначеного майна судом не встановлено.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 12 червня 2017 року № 82 середня ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на 01 червня 2016 року становила 320060грн, а станом на 12 червня 2017 року - 260827,20грн.

З наведеного слідує, що оскільки спірний автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 придбаний під час перебування сторін у шлюбі, та відчуджений ОСОБА_5 без згоди ОСОБА_2, остання має право на отримання компенсації вартості відчуженого автомобіля в сумі 130413,60 грн.

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини, характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що їх регулюють, дослідивши та оцінивши кожен наявний у справі доказ, як окремо, так і в їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення в частині визнання право на компенсацію від продажу автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 половини вартості від продажу вказаного транспортного засобу в сумі 130413,60 грн.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволеню в частині визнання за ним права власності на автомобіль «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 та залишення у власності ОСОБА_2 автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_3.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення первісних та зустрічних позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Здійснюючи розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно позовних вимог позивач просила визнати за нею, право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Mersedes-Benz Vito 111 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину цього автомобіля; визнати за ОСОБА_2. право на компенсацію від продажу автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 половину вартості від продажу вказаного транспортного засобу в сумі 130413,60 грн.

Позивачем за позовні вимоги було сплачено судовий збір при подачі позову до суду та подальші зміни та доповнення позовних вимог в сумі 1856 грн. (551+640+665=1856) та за подачу апеляційної скарги в сумі 1485 грн. (а.с.1, 185, 236 т.1, а.с. 62 т.2).

Колегія суддів прийшла до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги ОСОБА_2 у загальному розмірі 130413 грн. 60коп.

Таким чином загальний розмір судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи в суді першої та апеляційної інстанцій становить 3341 грн. (1856+1485=3341).

Оскільки, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з ціною позову 130413 грн., то на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати за подачу позову до суду першої інстанції в розмірі 1304,14 (130413,60:100=1304,14) та половину понесених витрат за подачу апеляційної скарги 742,50 грн.(1485:2=742,50), а всього в розмірі 2046 грн. 64 коп. (1304,14+742,50=2046,64).

При подачі зустрічного позову ОСОБА_5 сплачено судовий збір в сумі 1100 грн. (а.с. 28, т. 1)

Вирішуючи питання про стягнення на користь держави судового збору не сплаченого ОСОБА_5 за позовну вимогу немайнового характеру, місцевий суд не врахував, що ці вимоги носять похідний характер до основної вимоги, щодо визнання права власності на спільне майно подружжя, а тому додатковій оплаті судовим збором не підлягають.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_5 щодо визнання за ним права власності на спірний автомобіль задоволено, то на його користь підлягає стягнення сплачений ним судовий збір.

В зв'язку з тим, що при здійсненні стягнення судових витрат статус, як позивача, так і відповідача поєднує в собі статус стягувача і боржника, то слід стягнути понесені судові витрати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в сумі 946 грн. 64 коп. (тобто різницю між 2046,64 грн., які підлягають стягненню на користь ОСОБА_2, та 1100 грн., які підлягають стягненню на користь ОСОБА_5).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374 ч.1 п. 2, 376 ч. 1 п. 1,3,4, 381 ч.1, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 жовтня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовільнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право на компенсацію від продажу автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 половини вартості від продажу автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 130413 грн. 60 коп. (сто тридцять тисяч чотириста тринадцять грн. 60 коп).

Зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на автомобіль «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_3.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 946 грн. 64 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2018 року.

Головуючий: (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) Г.Л. Карпушин

(підпис) Л.М. Хіль

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.А. Гальонкін