Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 183/5433/13-ц

провадження № 61-2596св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк»,

відповідач - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року в складі колегії суддів: Колодяжної Н. Є., Баранніка О. П., Лисичної Н. М.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» (далі - ПАТ «Укрінбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1 516 203 грн 29 коп. У лютому 2015 року ПАТ «Укрінбанк» звернулося до суду із заявою про зменшення позовних вимог до 1 378 453 грн 30 коп. (а. с. 87).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 липня 2011 року між ПАТ «Укрінбанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1107191, відповідно до якого банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 1 500 000 грн, на термін до 19 липня 2016 року, процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі 22 % річних від суми фактичної заборгованості.

Оскільки позичальник не виконує умови кредитного договору, станом на 01 липня 2013 року загальна сума заборгованості становить 1 378 453 грн 30 коп., яка складається з: заборгованість за сумою кредиту - 1 313 000 грн; заборгованість по процентам - 33 907 грн 23 коп., пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за тілом кредиту - 19 663 грн 09 коп.; пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за процентами - 11 863 грн 98 коп.

19 липня 2011 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 1107191/Р-1, відповідно до якого ОСОБА_2 поручилася перед банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №1107191 від 19 липня 2011 року.

У зв'язку з наведеним, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором від 19 липня 2011 року № 1107191 в сумі 1 378 453 грн 30 коп. та судові витрати.

13 липня 2013 року на позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Український інноваційний банк» прийнято рішення про перейменування ПАТ «Український інноваційний банк» в ПАТ «Укрінком».

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрінбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрінбанк» заборгованість за кредитним договором від 19 липня 2011 року № 1107191 в сумі 1 378 453 грн 30 коп., яка складається із:

заборгованості за сумою кредиту - 1 313 000 грн;

заборгованості по процентам - 33 907 грн 23 коп.;

пені за несвоєчасну сплату заборгованості за тілом кредиту - 19 663 грн 09 коп.;

пені за несвоєчасну сплату заборгованості за процентами - 11 863 грн 98 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрінбанк» судові витрати в розмірі 3 441 грн.

Всього стягнуто - 1 381 894 грн 30 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що всупереч умовам кредитного договору ОСОБА_1 в повній мірі не виконав умови кредитного договору, суд на підставі статей 553, 554, 629, 610, 625, частини другої статті 1050 ЦК України стягує солідарно з відповідачів заборгованість, яка доведена позивачем.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року змінено в частині стягнутої суми кредитної заборгованості, зменшивши її до 50 580 грн 22 коп., яка складається з 19 034 грн 24 коп. відсотки за користування кредитом, 19 682 грн - пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 11 863 грн 98 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що станом на 01 липня 2013 року загальна сума кредиту становила 1 516 203 грн 29 коп., яка в процесі розгляду була зменшена до 1 378 453 грн 30 коп. в зв'язку з її частковим погашенням, оскільки відповідачем сплачено по вказаному кредиту суму кредитної заборгованості в розмірі 1 465 623 грн 08 коп. Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунки, дійшов висновку про стягнення з відповідачів солідарно суми залишку, яка становить 50 580 грн 22 коп.

У лютому 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПАТ «Укрінбанк» подало касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року та залишити в силі заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрінбанк» посилається на те, що всі платежі, які зазначено судом апеляційної інстанції, були враховані судом першої інстанції під час ухвалення рішення суду першої інстанції, також платежі підтверджені випискою за рахунком.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам матеріального права рішення апеляційного суду не відповідає.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що 19 липня 2011 року між ПАТ «Укрінбанк»і відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1107191, відповідно до якого банк надав відповідачу ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кредит у розмірі 1 500 000 грн, на термін до 19 липня 2016 року. Процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі 22 % річних від суми фактичної заборгованості.

19 липня 2011 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 1107191/Р-1, відповідно до якого ОСОБА_2 поручилася перед банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 19 липня 2011 року № 1107191.

Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що погашення кредиту здійснюється наступним чином: з березня по червень 2012 року в сумі по 3 000 грн щомісяця; з липня по листопад 2012 року в сумі по 30 000 грн щомісяця; з грудня 2012 року по квітень 2013 року в сумі 3 000 грн щомісяця; починаючи з травня 2013року по 30 000 грн щомісяця, з 01 по 10 число включно кожного місяця, шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунків позичальника та/або його поручителя та/або шляхом внесення готівки до каси банку.

Пунктом 3.2 кредитного договору встановлено, що нараховані проценти сплачуються у валюті кредиту з 01 по 25 число включно кожного наступного місяця, за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом безготівкового перерахування коштів або шляхом внесення готівки до каси банку.

Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позову, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач не виконує умови кредитного договору, станом на 01 липня 2013 року загальна сума заборгованості становить 1 378 453,30 грн, яка складається з: заборгованість за сумою кредиту - 1 313 000,00 грн; заборгованість по процентам - 33 907,23 грн, пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за тілом кредиту - 19 663,09 грн; пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за процентами - 11 863, 98 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком банку.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем за квитанціями починаючи з 09 серпня 2011 року по 28 січня 2015 року сплачено банку 1465623 грн 08 коп. Несплаченим залишком є 50 580 грн 22 коп. Вказану суму апеляційний суд стягнув з відповідачів на користь банку.

Проте, з таким висновком суду апеляційної інстанції погодися не можливо.

Відповідно до статтей 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Представником ПАТ «Укрінбанк» у ході розгляду справи у суді першої інстанції подано заяву про зменшення позовних вимог (а. с. 87) та долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором від 19 липня 2011 року № 1107191 станом на 01 липня 2013 року та банківські квитанції, з яких вбачається, що починаючи з 15 липня 2013 року по 28 січня 2015 року, ОСОБА_1 було сплачено кошти на повернення кредиту на загальну суму 137 750 грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши рахунки банку, зараховуючи сплачені кошти в розмірі 1 465 623,08 грн, як погашення заборгованості, не перевірив з чого вказана заборгованість складається та у якій черговості проводиться погашення заборгованості.

Статтею 534 ЦК Українипередбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Саме така черговість зарахування коштів у випадку порушення позичальником грошового зобов'язання передбачено і пунктом 3.1 кредитного договору.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій).

Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини у справі та надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 не виконує умови кредитного договору, станом на 01 липня 2013 року загальна сума заборгованості становить 1 378 453,30 грн, яка складається з: заборгованість за сумою кредиту - 1 313 000,00 грн; заборгованість по процентам - 33 907,23 грн, пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за тілом кредиту - 19 663,09 грн; пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за процентами - 11 863, 98 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком банку.

Апеляційний суд всупереч вимогам статей 212-214, 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій), встановивши обставини у справі, вдався до переоцінки доказів, та дійшов помилкового висновку про зміну заочного рішення суду першої інстанції, не перевіривши правильність проведених нарахувань.

Аргументи відповідачів про те, що непогашеною є сума кредиту в розмірі 50 580 грн 22 коп. спростовані розрахунком заборгованості, що наданий банком. Зарахування банком грошових коштів, отриманих від ОСОБА_1 у тій послідовності, що ним здійснена, не суперечить вимогам статті 534 ЦК України та умовам пункту 3.1, 3.2 кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Встановлено, що за подання касаційної скарги ПАТ «Укрінбанк» сплачено 4 129 грн 20 коп. судового збору.

Із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрінбанк» підлягає стягненню понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в суді касаційної інстанції в розмірі 4 129 грн 20 коп. судового збору.

Керуючись статтями 141, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року скасувати, залишити в силі заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» понесені судові витрати за розгляд справи в суді касаційної інстанції в розмірі 4 129 грн 20 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило