Справа № 342/154/18
Провадження № 2/342/277/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за заповітом,,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить ухвалити судове рішення, визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належали колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 згідно з свідоцтвом про право власності, що видане Городенківським райвиконкомом 16.06.1988 року. Вказане підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ за № 56654, оскільки оригінал правовстановлюючого документу втрачено. ОСОБА_4 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_5. На час смерті діяв Цивільний кодекс України 1963 р. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 була його дружина - ОСОБА_5, яка фактично вступила в управління спадковим майном, однак не оформила своїх спадкових прав на вищезгадане майно. ОСОБА_5, яка приходиться позивачу тіткою, померла ІНФОРМАЦІЯ_4. При житті, 29.03.1996 року, ОСОБА_5 зробила письмове розпорядження на випадок смерті та все своє майно заповіла ОСОБА_1 Даний заповіт зареєстровано в реєстрі за № 5. Бажаючи реалізувати своє спадкове майно, позивач звернулася в нотаріальну контору із відповідною заявою. 19 грудня 2017 року в.о. державного нотаріуса Городенківської РДНК на ім'я позивача видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В Постанові зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_1 неможливо у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Також, нотаріусом встановлено, що спадкове господарство відносилося до колгоспного двору, який був припинений 15 квітня 1991 року. З довідки Топорівської сільської ради № 10 від 03.01.2018 року вбачається, що на час припинення колгоспного двору у спадковому житловому господарстві були зареєстрованими та проживали: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - спадкодавець, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - онук спадкодавця (відповідач). Спору щодо спадкового майна нема, відповідач на частку у спадковому майні не претендує, з приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору не звертався. Спадкодавець була тіткою позивача, усе своє доросле життя вони проживали разом, вели спільне господарство. ОСОБА_1 здійснювала догляд за ОСОБА_5 Позивач після смерті тітки фактично вступила в управління спадковим майном - користується ним на власний розсуд, виготовила технічну документацію за власні кошти, обробляє земельну ділянку, оплачує комунальні послуги, тобто своїми діями фактично прийняла спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Сторони в судове засідання не з'явилися.

Представник позивача ОСОБА_6 подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без позивачки та представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач подав до суду заяву, в якій просить судовий розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо визнання права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

Передбачених ч.1 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів вих № 56654 від 15.08.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 40 зареєстровано, що власником майна, розташованого в АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності, видане Городенківським райвиконкомом 16.06.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 110 від 08.06.1988 р. є ОСОБА_4 (голова колгоспного двору).

Як слідує з довідки № 8 від 03.01.2018 року, виданої виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, АДРЕСА_1 переіменована на АДРЕСА_1.

Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в АДРЕСА_1, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1965/1985 р., загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., вбиральні, погрібу, стодоли, сараю, гаражу, літньої кухні, колодязя, воріт, 2 огорож, 2 хвірток.

Висновком про вартість майна, складеного ТзОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» стверджено, що ринкова вартість житлового будинку та допоміжних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить 74911,02 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Згідно довідки № 10 від 03.01.2018 року, виданої виконавчим комітетом Топорівської сільської ради встановлено, що згідно по господарської книги № 7-8 особовий рахунок НОМЕР_5 за 1991-1995 роки в житловому будинку АДРЕСА_1 станом на 01.04.1991 року були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2

У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо визнання права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, що стверджено поданою до суду заявою.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, про що свідчить копія свідоцтва про смерть НОМЕР_3.

Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв.

Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті ОСОБА_4, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як слідує з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 4 від 06.11.2017 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 29.05.1949 року зареєстрували шлюб у виконкомі Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2.

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 є його дружина - ОСОБА_5 .

Спадкоємець ОСОБА_5 прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном після смерті чоловіка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, оскільки на день його смерті разом із ним була зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1, про що свідчить довідка № 167 від 19.03.2018 року, видана виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області.

За заповітом від 29.03.1996 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області та зареєстрованим в реєстрі за № 5, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, яким все своє майно, житловий будинок і всі господарські споруди, які належать їй за законом України на час її смерті заповіла ОСОБА_1, 1966 р.н., яка проживає в АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, про що свідчить копія свідоцтва про смерть НОМЕР_4

Внаслідок її смерті відкрилась спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України.

Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_1 (позивач).

За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Довідкою № 9 від 03.01.2018 року, виданою виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що ОСОБА_1 здійснювала догляд за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та зробила її поховання.

З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь № 2902/02-31 від 19.12.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, на житловий будинок АДРЕСА_1, який належав її чоловікові ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, після смерті якого ОСОБА_5 спадщину прийняла, однак не оформила своїх спадкових прав на вищезгадане майно.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Згідно довідки № 7 від 03.01.2018 року, виданої виконкомом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд загальною площею 0,08 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1.

Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 однак оформити документи не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем.

На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 1216 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 83, 89, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 п.п. 9, 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, адреса: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 21.03.2018 року.

Суддя: Федів Л. М.