Справа № 184/886/18
Номер провадження 2/184/350/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Малашиної Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

16.05.2018 року позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаним позовом, згідно якого просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 09 жовтня 2007 року Управлінням запису актів громадянського стану міста Москви за номером актового запису 4369 між нею, громадянкою України, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідачем ОСОБА_2, громадянином ОСОБА_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, Києво Святошинського району Київської області.

Позивач в судове засідання не зявилась, але в позовній заяві вказала, що просить суд розглянути справу за її відсутності у звязку з тим, що вона здійснює догляд за малолітнім сином та не має змоги прибувати в судові засідання.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки рішення припинити сімейні відносини було прийнято сторонами досить давно та було усвідомленим. Просить розглянути справу за його відсутності, так як він постійно проживає в м. Києві.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Як вбачається з позовної заяви та встановлено в судовому засіданні позивач з відповідачем зареєстрували шлюб 09.10.2007 року за номером актового запису 4369, про що Управлінням запису актів громадянського стану міста Москви видано відповідне свідоцтво про укладення шлюбу (копія свідоцтва з офіційним перекладом наявна в матеріалах справи а.с. 17-18). Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №440 свідоцтва про народження серії 1-КИ №207579, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області), та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис №455 свідоцтва про народження серії 1-БК №388036, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві). Сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося. У звязку з цим шлюбні стосунки були фактично припинені більше трьох років тому, спільне господарство не ведеться. Відповідач проживає окремо від позивача в Київській області Києво Святошинському районі, с. Крюковщина. Угода про місце мешкання їхніх дітей досягнута вона залишилися проживати з позивачем. Спору стосовно поділу майна не має, поділ здійснено в добровільному порядку.

Відповідач, згідно наданої заяви, визнає позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу в повному обсязі і просить його задовольнити.

Враховуючи вищезазначені обставини, при вирішенні вказаної цивільної справи, суд виходить із того, що відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» № 2709-IV (далі Закон № 2709-IV), шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.60 Закону № 2709-IV правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний звязок іншим чином.

Водночас, відповідно до ст. 63 Закону № 2709-IV припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Статтею 13 Закону № 2709-IV визнано, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Вказана норма кореспондується із ч.8 ст. 95 ЦПК України, відповідно до якого іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р. (далі Конвенція), ратифіковану Верховною Радою України Законом N 240/94-ВР від 10.11.94, учасниками якої є, зокрема, Україна та Російська Федерація, передбачено, що громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони (ч.1 ст.1).

При цьому, ст.13 Конвенції визначено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Частиною 1 ст. 20 Конвенції передбачено, що позови до осіб, які мають місце проживання на території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в суди цієї Договірної Сторони, а позови до юридичних осіб подаються в суди Договірної Сторони, на території якої знаходиться орган управління юридичної особи, його представництво або філія.

Спеціальною нормою Конвенції, а саме ч.2 ст. 28, деталізовано, що по справах про розірвання шлюбу якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу.

При цьому, ч.2 ст.29 Конвенції визначено, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про додержання вимог нормативно-правових актів щодо підсудності вказаної справи та оцінює копії документів, поданих позивачем в якості письмових доказів як належні, допустимі та достовірні.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Керуючись нормами ч.3 ст.200 та ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи наведені обставини, а також визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягають до задоволення.

На підставі ст.113 Сімейного кодексу України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд керується ч.1 ст.142 ЦПК України, а саме: у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Щодо інших 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позов, суд керується ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 77-79, 89, 95, 141,142, 200, 247, 265, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.24, 55, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 13, 33, 58, 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 1, 13, 20, 28, 29 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 09 жовтня 2007 року Управлінням запису актів громадянського стану міста Москви за номером актового запису 4369, між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНН:НОМЕР_1, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНН:НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: РФ, Рязанської області, с. Рачатники, буд.76, та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, Києво Святошинського району Київської області, розірвати.

Прізвище позивача при реєстрації розірвання шлюбу змінити на дошлюбне - Ніконорова.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНН:НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНН:НОМЕР_1, витрати по справі у вигляді 50% судового збору в сумі 352 гривні 40 копійок.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНН:НОМЕР_1 50% судового збору в сумі 352 гривні 40 копійок, сплаченого нею при поданні позовної заяви про розірвання шлюбу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_6