Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/3915/17 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 285/3915/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта банк", треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання кредитного договору частково недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді Помогаєва А.В. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому, посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів», просила визнати недійсними умови кредитного договору № 109/ФКВ-07, укладеного 21.05.2007 року між нею та ТОВ «Український промисловий банк», а саме:

«п. 1.6. Комісія за надання кредиту - 1,5 (одна ціла п'ять десятих процентів) % від суми кредиту, визначеної від суми Кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору»;

«п. 1.8.Комісія за видачу готівкових коштів - 0,3 (нуль цілих три десятих процентів)% від суми кредиту, визначеної від суми Кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору»;

«п. 2.8. Сплата комісії за надання кредиту здійснюється в день надання кредиту в валюті Кредиту (для кредитів у національній валюті) або у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день нарахування (для кредитів в іноземній валюті). Нарахована комісія сплачується Позичальником в національній валюті до отримання кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування на рахунок НОМЕР_1 в Новоград-Волинському відділенні №1 ЖФ ТОВ «Укрпромбанк», , код банка в системі електронних платежів (МФО) 311799. При остаточному погашенні кредиту Позичальник зобов'язаний в першу чергу сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом.»;

«п. 2.9. Сплата комісії за надання Кредиту у післяопераційний час здійснюється у день надання Кредиту в валюті Кредиту (для кредитів у національній валюті) або у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день нарахування (для кредитів в іноземній валюті). Нарахована комісія сплачується Позичальником у національній валюті до отримання Кредиту, шляхом внесення готівкових коштів у касу Банку або шляхом безготівкового перерахування на рахунок НОМЕР_1 в Новоград-Волинському відділенні №1 ЖФ ТОВ "Укрпромбанк", , код банка в системі електронних платежів (МФО) 311799. При остаточному погашенні Кредиту Позичальник зобов'язаний в першу чергу сплатити проценти за фактичний строк користування Кредитом.»;

«п. 2.11. Сплата комісії за видачу готівкових коштів здійснюється у день надання Кредиту у валюті Кредиту (для кредитів у національній валюті) або у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день сплати (для кредитів в іноземній валюті). Комісія сплачується Позичальником у національній валюті до отримання. Кредиту, шляхом внесення готівкових коштів у касу Банку або шляхом безготівкового перерахування на рахунок 6111 в Новоград-Волинському відділенні №1 ЖФ ТОВ "Укрпромбанк", , код банка в системі електронних платежів (МФО) 31 1799»;

«п. 4.2. До моменту отримання Кредиту внести на користь Банку комісії, що зазначені в п.п. 1.6, 1.8, 1.10 (у випадку надання Кредиту в післяопераційний час) цього Договору. Оплата здійснюється в національній валюті України за офіційним курсом Національного Банку України на день фактичної сплати шляхом внесення готівкових коштів у касу Банку або шляхом безготівкового перерахування на зазначені в розділі 2 цього Договору рахунки Банку».

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду таким обставинам, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності, оскільки їй стало відомо про своє порушене право лише 31.10.2017 року після отримання правового висновку про невідповідність положень спірного кредитного договору вимогам чинного законодавства. Крім того, звертає увагу суду на те, що правовий висновок про недійсність умов кредитного договору, в яких передбачені супутні послуги банку, оплата яких лягає на позичальника, було зроблено лише в 2016 році в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року по справі №6-1746цс16, а тому до цього часу у місцевого суду не було можливості враховувати цю судову практику. З огляду на наведене вважає, що нею не було пропущено строків позовної давності, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Дельта Банк» зазначив, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності для звернення до суду. Крім цього вказав, що Новоград-Волинським міськрайонним судом від 12.06.2012 року ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором із ОСОБА_1 та ОСОБА_4, яке набрало законної сили. Зазначає, що укладення зазначеного кредитного договору було волевиявленням відповідачки, яка ознайомилась із усіма його умовами, і факт погашення заборгованості свідчить про прийняття останньою таких умов. Вважає, що за вказаних обставин в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 21.05.2007 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір № 109/ФКВ-07, відповідно до умов якого позивач отримала кредит в розмірі 7200 доларів США зі строком повернення 20.05.2022 р., зі сплатою процентної ставки в розмірі 14,00% річних.

Крім того, умовами договору, а саме пунктами 1.6. та 1.8. встановлено комісію за надання кредиту - 1,5 % від суми кредиту та комісію за видачу готівкових коштів - 0,3% від суми Кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору.

Пунктами 2.8.,2.9.,2.11., 4.2. визначено механізм сплати зазначених комісій.

24.06.2010 р. було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», в тому числі право вимоги за спірним договором № 109/ФКВ - 07.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 12.06.2012 року у справі №0616/2645/12 позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з позичальника та поручителя на користь ПАТ «Дельта Банк» 74308,65 грн. заборгованості за згаданим договором.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано керувався нормами ст.1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року (справ №6-1746цс16).

Так, за положеннями ч.5 ст.11, ч.ч. 1,2,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановивши, що спірний договір містить положення про нарахування комісії, яка є платою за дії, що вчиняються на користь банку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі умови суперечать вимогам чинного законодавства та можуть бути визнані судом недійсними.

Встановивши обгрунтованість вимог позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові за спливом позовної давності.

Так, відповідачем до суду першої інстанції подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.24).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У справі, яка переглядається, стороною відповідача було заявлено про застосування позовної давності (а. с. 24)

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до приписів частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у зв'язку із пропуском позивачем встановленого законодавством строку звернення до суду з позовом, судом першої інстанції правильно встановлено, що перебіг строку позовної починається з 21 травня 2007 року - дати, коли був укладений кредитний договір, оскільки саме з цього моменту порушилось право позивача, пов'язане із несправедливими умовами спірного договору.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Юридична необізнаність не є поважною причиною пропуску строку позовної давності, оскільки особа повинна знати про стан своїх майнових прав, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові цього суду від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач дізналась про порушення своїх прав з правового висновку ТОВ «Юридична компанія «Рігор Юріс» від 30.10.2017 року щодо невідповідності п.1.6. та п.1.8. кредитного договору № 109/ФКВ-07 від 21.05.2007 року та судової практики з цього питання, яка, як зазначає позивач, з'явилась лише з листопада 2016 року, є безпідставним, оскільки з такими обставинами закон не пов'язує початок перебігу позовної давності.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 60 ЦПК України (у редакції цього Кодексу на момент укладення кредитного договору), про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Всупереч цим вимогам позивач не довів поважність пропуску ним строку позовної давності, тому висновки суду першої інстанції є правильними, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.06.2018.

Головуючий Судді