Справа № 750/7724/18
Провадження № 2/750/1993/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
головуючого судді Литвиненко І. В.,
за участі секретаря судового засідання Юрченко І. В.,
за участю представників сторін,
позивач Військова частина НОМЕР_1
відповідач ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди

в с т а н о в и в:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення завданої державі невідшкодованої шкоди у розмірі 1691,61 грн та судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після звільнення відповідача в запас було проведено службове розслідування по факту безпідставного нарахування грошових коштів, в ході якого було встановлено, що старшим солдатом ОСОБА_2 було скоєне дисциплінарне порушення, внаслідок якого він не повинен був отримувати премію, однак командиром ремонтного взводу солдатом ОСОБА_1 не подавався рапорт на преміювання та позбавлення премії, внаслідок чого, безпідставно старшому солдату ОСОБА_2 було безпідставно виплачено премію в розмірі 1681 грн 61 коп підлягають стягненню з нього.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2018 року було відкрите провадження у справі.
В судовому засіданні позивач підтримала в повному обсязі позовні вимоги.
Представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити. Відповідачем було подано відзив, відповідно до якого позовні вимоги він не визнав, повідомив про те, що старший солдат ОСОБА_2 не був його підлеглим, як вбачається із тексті позовної заяви, він проходив службу в іншому підрозділі, крім того його посада не відноситься до посад командирів, які мають право на прийняття рішень щодо позбавлення преміювання з числа осіб ЗСУ, пункт 2.3 Інструкції про преміювання військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 надає право виключно командиру військової частини на позбавлення премії. До позовної заяви долучено наказ про укладання контракту з ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 , позивачем не надано доказів на перерахування грошових коштів солдату ОСОБА_2 , а отже і факт заподіяння шкоди взагалі, та зокрема вини відповідача у заподіянні шкоди.
У відповіді на відзив по/редставник позивача зазначає про те, що 29.09.2018 року ОСОБА_2 перебував на посаді старшого механіка відділення слюсарно-механічних робіт і поточного ремонту агрегатів ремонтного взводу, а з 01.10.2015 року призначений на посаду оператора відділення протитанкових керованих ракет, та зазначає, що саме ОСОБА_1 повинен був подавати відповідний рапорт.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Наказом від 06.06.2015 року, прапорщика ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 04.06.2015 № 23-рс на посаду командира ремонтного взводу, ВОС 849147А, з 06.06.2015 року зараховано до списків особового складу частини НОМЕР_2 (а.с. 9).
Колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.10.2018 року № 216 виключений зі списку особового складу військової частини з підстав його звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту «ж» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку).
Після звільнення відповідача, на підставі подання Військової прокуратури Чернігівського гарнізону від 07.02.2018 року та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.02.2018 року №94 було проведено службове розслідування по факту безпідставного нарахування грошових коштів.
В позові позивач стверджує про те, що на адресу військової частини польова пошта НОМЕР_3 від начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 був надісланий протокол КИЧР № 00234 від 29.09.2015 року про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 178 КУпАП відносно оператора ПТРК старшого солдата військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_2 29.09.2015 року був затриманий патрулем ВСП в громадському місців АДРЕСА_1 в нетверезому стані. Однак доказів про те, коли саме надійшов цей протокол до військової частини та чи був з ним ознайомлений відповідач та коли саме, суду доказів не надано.
Наказом № 119 від 01.10.2015 року ОСОБА_2 призначено на посаду оператора відділення протитанкових керованих ракет 1 роти охорони та обслуговування (а.с. 54)
Наказом від 07 жовтня 2015 року № 228 командира військової частини польової пошти НОМЕР_3 оператору ПТРК старшому солдату військової служби за призивом під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_2 , відповідно до ст. 49 та ст. 58 Дисциплінарного статуту ЗСУ оголошено догану (а.с. 16), але в наказі вказано про те, що 29.09.2015 року на адресу війсткової частини надісланий протокол від 29.09.2015 року відносно опреатора ПТРК. Оператор ПТРК не відносився до підлеглих командира ремонтного взводу солдата ОСОБА_1 .
В акті службового розслідування від 02.04.2018 року зазначено про те, що хоча ОСОБА_2 було оголошено догану, але премія за вересень місяць 2015 року виплачена в повному обсязі (а.с. 21-26). Також в акті зазначено, що рапорт на преміювання та позбавлення премії ОСОБА_2 командиром ремонтного взводу ОСОБА_4 до стройової частини не надавались, у зв`язку із чим не було внесено даний проступок в наказ на преміювання, отже відповідачем було порушено вимоги п. 2.3 та нанесена шкода державі, так як виплачена премія за вересень місяць 2015 року. Однак із вказаним твердженням не погоджується з огляду на наступне.
Суду не подано жодного доказу на підтвердження того, що оператор ПТРК старший солдат військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_2 був підлеглим командира ремонтного взводу солдатом ОСОБА_1 . Крім того, як встановлено, проступок був вчинений ОСОБА_2 29.09.2018 року, коли саме було надіслано протокол про адміністративне правопорушення на адресу військової частини та чи був з ним ознайомлений відповідач, суду доказів не надано. Хоча в акті № 34 (а.с. 21- 26) зазначено, що ОСОБА_2 було виплачено безпідставно премію у вересні 2015 року, суду надано довідку розрахунок про те, що переплата мала місце в сумі 1691 грн 61 коп. саме в жовтні 2015 року (а.с.8), однак на підтвердження довідок розрахунків про грошове забезпечення ОСОБА_2 ні за вересень, ні за жовтень 2015 року суду не надано, позивачем надано довідки розрахунки за 2016 рік, причин неподання доказів про виплату безпідставно отриманої премії ОСОБА_2 представник позивача не змогла пояснити. Отож суду не надано доказів понесення шкоди військовою частиною та належного розрахунку, а також первинних документів, які б підтверджували факт заподіяння шкоди.
Крім того, як вбачається із Інструкції про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. Отож, такі рапорти подаються на підставі поданої командою. Однак суду не надано відомості про те, коли було подано команду про подання рапортів в вересні 2015 року та до якого часу необхідно було подати рапорти безпосереднім керівникам, так як вчинено проступок було 29 вересня 2015 року ОСОБА_2 . Суду не надано доказів того, чи міг його безпосередній командир подати рапорт до 30.09.2015 року, чи був ознайомлений із надісланим протоколом про вчинення проступку та коли, а також чи був відповідач безпосереднім керівником ОСОБА_2 .
Крім того, суд зауважує, що відповідно до п. 2.3 Інструкції (а.с. 13-15), командир військової частини позбавляє премії військовослужбовців повністю, отже це повноваження не належить до повноважень командира ремонтного взводу.
Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі за текстом - Положення) визначено, що відповідно до Конституції (Основного Закону) України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді.
За змістом пунктів 2, 13, 31 Положення, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
У разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі.
Відповідно до статті 31 Положення, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.
Згідно із частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з пунктом 3 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а)заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Отож, суд вважає, що викладені висновки в акті службової перевірки відносно того, що командиром ремонтного взаводу ОСОБА_1 було порушено вимоги Інструкції про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 п. 2.3 та нанесена шкода держав, здійснені на припущень. Загальними вимогами процесуального права визначенообов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).
Отже, суд установив, що будь-яких інших доказів, які підтверджували б вину відповідача у заподіянні шкоди Військовій частині НОМЕР_1 : первинних даних бухгалтерського обліку, крім акта службової перевірки, висновки якого, в дослідженій частині, ґрунтуються на припущеннях, матеріали справи не містять.
Тому, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність вини у діях відповідача щодо завдання шкоди державі на суму 1691,61 грн, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258-260, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) про відшкодування шкоди відмовити.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 30.11.2018
Суддя І. В. Литвиненко