Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/238/18
Провадження №2/433/233/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2018 року

Троїцький районний суд Луганської області у складі: головуючого судді - Певної, за участю секретаря судового засідання - Нехаєва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт Троїцьке позовну заяву ОСОБА_1 до Троїцького територіального медичного об'єднання Департаменту охорони здоров'я Луганської обласної державної адміністрації про визнання відмови у прийнятті на роботу неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Троїцького районного суду Луганської області з цивільним позовом до Троїцького територіального медичного об'єднання Департаменту охорони здоров'я Луганської обласної державної адміністрації (далі - відповідач, Троїцьке ТМО), в якому просив визнати неправомірними дії відповідача про відмову у прийнятті на роботу та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 листопада 2018 року позивач подав заяву головному лікарю Троїцького ТМО Кайді Н.О. про прийняття його на роботу на посаду лікаря акушера - гінеколога. Того ж дня ним було отримано відповідь, в якій йому було відмовлено з підстав відсутності вакантних посад. Вважає, що порушені його права, передбачені ст. 19, ст. 43 Конституції України, та як особи, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи, що має переважне право на прийняття на роботу.

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 19 лютого 2018 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін,у відповідності до ст. 274-279 ЦПК України. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Позивач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін отримав 22.02.2018 (а.с. -37).

Відповідач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін 20.02.2018 (а.с. - 23).

В строк, визначений ухвалою від 19.02.2018, відповідачем подано відзив на позовну заяву, а саме - 26.02.2018, та виконані вимоги щодо його направлення позивачу, що підтверджується оригіналом квитанції відділення поштового зв'язку №5091 від 23.02.2018 про направлення поштового відправлення №497 (а.с. - 24), яке отримано особисто позивачем 03.03.2018 згідно інформації, розміщеного на офіційному сайті ДП «Укрпошта» за посиланням http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku.

Відповідач в поданому відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на відсутність вакантних посад на час звернення позивача із заявою про прийняття його на посаду лікаря акушера - гінеколога, про що позивачу була надана відповідь в письмовому виді. Вважає свої дії обґрунтованими, а вимоги позивача безпідставними, оскільки, крім того, на час звернення із заявою про його працевлаштування, позивач обіймав аналогічну посаду з 01.11.2010 в КУ «Рубіжанської ЦМЛ», про що свідчить відповідь даної установи від 20.02.2018 №01-21-42. Враховуючи викладене, зазначає, що позивачу не було завдано ані матеріальної шкоди за час вимушений прогул, ані моральної шкоди у зв'язку із відмовою у його прийнятті на роботу, тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. На підтвердження відзиву відповідачем були надані відповідні письмові докази.

До початку розгляду справи по суті, в строк, визначений судом в ухвалі від 19.02.2018, позивачем відповідні на відзив в порядку 179 ЦПК України до суду надано не було.

Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 26.03.2018 клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, витребування доказів та виклику свідків залишено без розгляду, як такого, що не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, з підстав викладених в ній.

З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 23 листопада 2017 року звернувся до відповідача із заявою про прийняття його на роботу на посаду лікаря акушера-гінеколога. Згідно відповіді Троїцького ТМО від 23.11.2017 №987 станом на 23.11.2017 позивачу відмовлено в працевлаштуванні на посаді лікаря акушера-гінеколога через відсутність вільних вакансій (а.с. -5, 28). Ці факти не заперечуються сторонами.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, має встановлену 2 групу інвалідності безстроково (а.с. -4).

Згідно свідоцтва лікаря-спеціаліста №101 від 09.02.2016, позивач є атестованим на визначення знань та практичних навиків в атестаційній комісії Харкіській медичній академії післядипломної освіти та згідно наказу від 09.02.2019 за №38-у йому присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю акушерство і гінекологія строком до 09.02.2021 року (а.с. - 6).

Відповідно до листа КУ «Рубіжанська центральна міська лікарня Луганської області» від 20.02.2018 №01-21-42, наданого у відповідь на запит головного лікаря Троїцького ТМО від 20.02.2018 №214 Кайди Н.О., повідомлено, що ОСОБА_1 працює у КУ «Рубіжанська центральна міська лікарня Луганської області» з 01.11.2010 по теперішній час на посаді лікаря акушера-гінеколога (а.с. -27).

Згідно штатного розпису Троїцького ТМО на 2017 рік, затвердженого головою райдержадміністрації Івановим О.М 24.04.2017, станом на 01 травня 2017 року затверджено три штатні посади лікарів в кабінеті гінекології (а.с. - 39-50).

Згідно довідок Троїцького ТМО від 20.03.2018 №10, №11,№ 12 вбачається, що за формою працевлаштування: основне місце роботи, в Троїцькому ТМО працюють: ОСОБА_4 з 01.01.2011 по теперішній час займає посаду лікаря акушера-гінеколога акушерського-гінекологічного відділення, ОСОБА_5 з 01.08.2011 по теперішній час займає посаду лікаря акушера-гінеколога, ОСОБА_6 з 12.07.2011 по теперішній час займає посаду лікаря акушера-гінеколога (з 04.08.2017 лікар гінеколог дитячого та підліткового віку) (а.с. -51-53).

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 232 КЗпП України визначені трудові спори, що підлягають безпосередньому розглядові у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах

Так безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: 1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються; 2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу; 3) керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу; 4) власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації; 5) працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав; 6) працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи.

Крім того безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються також спори про відмову у прийнятті на роботу: 1) працівників, запрошених на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації; 2) молодих спеціалістів, які закінчили вищий навчальний заклад і в установленому порядку направлені на роботу на дане підприємство, в установу, організацію; 3) вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років або дитину з інвалідністю, а одиноких матерів (батьків) - при наявності дитини віком до чотирнадцяти років; 4) виборних працівників після закінчення строку повноважень; 5) працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу; 6) інших осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов'язаний укласти трудовий договір.

Отже, згідно ч. 2 ст. 232 КЗпП України, суди розглядають позови про укладення трудових договорів, подані особами, з якими власник або уповноважений ним орган, відповідно до чинного законодавства, зобов'язаний укласти трудовий договір, або які вважають, що їм відмовлено в укладенні трудового договору всупереч гарантіям, передбаченим ст. 22 КЗпП України.

Згідно ж ч. 1 ст. 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я працівника можуть встановлюватись законодавством України.

Суд зазначає, що позивач не належить до осіб, з якими відповідач зобов'язаний був укладати трудовий договір - до молодих фахівців, які в установленому порядку направлені на роботу, запрошені на роботу в порядку переведення, працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу та ін. Положення п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на які посилається позивач, гарантують, особам, визначеним в ньому, переважне право на працевлаштування, тобто за наявності вільних вакансій перед іншими особами. В свою чергу відповідачем доведено факт відсутності вакантних посад на час звернення позивача із заявою про прийняття його на посаду лікаря акушера - гінеколога.

Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання та ст. 81 цього Кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання відмови у прийнятті його на роботу незаконною та зобов'язання адміністрацію Троїцького ТМО прийняти позивача на роботу на посаду лікаря акушера - гінеколога і укласти з ним трудовий договір з 23.11.2017 задоволенню не підлягають за необґрунтованістю. Оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.11.2017 по день винесення рішення суду та стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у виді упущеної вигоди в розмірах 20 000 грн. та моральної шкоди в розмірах 50 000 грн., позивач пов'язує з оскаржуваними діями відповідача щодо відмови у прийнятті на роботу, а судом останні визнані такими, що не підлягають задоволенню, суд прийшов до висновку про відмову з задоволенні цих позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Троїцького територіального медичного об'єднання Департаменту охорони здоров'я Луганської обласної державної адміністрації (вул. Виноградна, б. 11, смт Троїцьке Троїцького району Луганської області) про визнання неправомірними дії відповідача про відмову у прийнятті на роботу та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити в повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С. Певна

27.03.18