Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Чемезової Г.О.,

представника заінтересованої особи Князькової Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волноваха цивільну справу 221/2902/18 за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України в Донецькій області про встановлення факту проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною заявою, в який просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року її матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Кривий ріг Дніпропетровської області. В обґрунтування заяви зазначає, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Маріуполь Донецької області. В березні 2018 року вона звернулася до Волноваського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області з заявою про видачу їй паспорта громадянина України. Їй в цьому було відмовлено, оскільки вона не може документально підтвердити, що її мати ОСОБА_3 постійно проживала на території України станом на 24.08.1991 року. Мати померла ІНФОРМАЦІЯ_9. До часу смерті, починаючи з 1987 року мати проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Вказані обставини підтверджені відміткою в паспорті матері, копією картки форми та форми 1, довідкою квартального комітету. Але у зв'язку з відсутністю архівних карток реєстрації приватного сектора відділу реєстрації місця проживання матері державний архів Дніпропетровської області не може надати інформацію щодо реєстрації матері за вказаною адресою. Встановлення вказаного факту необхідно їй для реалізації права на набуття громадянства України та отримання паспорту громадянина України, оскільки факт постійного проживання на території України батьків дитини або одного з них на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року має юридичне значення для цього.

У судове засідання позивач надіслала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі в судовому засіданні у зв'язку з перебуванням в лікарні з причини пологів (а.с.37).

Представник заінтересованої особи Головного управління державної міграційної служби України в Донецькій області Князькова Т. В. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_2

Суд, з'ясувавши думку представника заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено наступне.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Маріуполі Донецької області. Батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 5).

Згідно довідки квартального комітету № 8 Центрально - міської районної у місті ради м. Кривого Рогу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 1987 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_9. Разом з нею проживали:ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11).

З копії паспорта ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області (а.с. 15).

Згідно форми № 1 ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

З довідки відділу реєстрації місяця проживання громадян виконавчого комітету Центрально - районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за вих.№ 2820 від 03.04.2018 року встановлено, що інформація щодо реєстрації ОСОБА_3 відсутня (а.с. 19).

Згідно довідки державного архіву Дніпропетровської області за вих.№ Д-41-2018 від 10.04.2018 підтвердити факт реєстрації ОСОБА_3 неможливо через відсутність на зберіганні запитуваних документів (а.с.20).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що є близькою подругою заявниці ОСОБА_2, у зв'язку з чим їй достовірно відомо той факт, що остання разом зі своєю матір'ю проживала в м. Кривий Ріг. Станом на 24.08.1991 року ОСОБА_3 також проживала там. На деякий час вони переїздили на проживання до м. Маріуполь Донецької області, а потім знову повернулися до м. Кривий Ріг. На постійно місце проживання до іншої країни вони ніколи не виїздили.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що його батько є дальнім родичем померлої ОСОБА_3, у зв'язку з чим йому достовірно відомо, що остання за життя проживала в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, в серпні 1991 році також проживала там. В дитинстві він неодноразово разом з батьком їздив до неї в гості в м. Кривий Ріг.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 р.

Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

На підставі вищевказаних положень чинного законодавча та встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню, оскільки факт постійного безперервного проживання її матері ОСОБА_3 на території України, в тому числі і станом на 24.08.1991 року, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні належними та допустимим доказами.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про громадянство України», ст.ст.19, 81, 89, 263-265, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України в Донецькій області про встановлення факту проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Повний текст рішення складений 14 червня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Безрук