Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/3770/17 Головуючий у 1 інстанції: Черткова Н.І.
Провадження № 22-ц/778/936/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» червня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Бердянська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнила, до ОСОБА_3, третя особа: Бердянська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить 1/2 частка житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами № 73 по вул. Приморська у м. Бердянську Запорізької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори ОСОБА_5Ю 29 липня 2008 року.

Інша 1/2 частина житлового будинку належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 21 квітня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6

В 1976 році її батько ОСОБА_7 на території вищезазначеного домоволодіння збудував самовільно без затвердженого проекту за власний рахунок прибудову «А1», а тому вона не була включена в склад спадкового майна.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 26 травня 2015 року, за нею визнано право власності на будівельні матеріали, обладнання, що були використані при будівництві прибудови «А1» по вул. Приморська, 73 у м. Бердянську у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер 26 жовтня 2007 року.

З 2013 року між нею та ОСОБА_3 виникли спори щодо поділу житлового будинку № 73 у м. Бердянську.

26 лютого 2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було ухвалено рішення про поділ житлового будинку № 73 у м. Бердянську, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано разом з ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року, цивільну справу № 310/3522/13-ц передано на новий розгляд до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Під час розгляду справи про поділ будинку, ОСОБА_3Л не визнала право позивача на спірну прибудову, претендувала на 1/2 частину житлової прибудови «А1» по вул. Приморська, 73 у м. Бердянську.

На підставі зазначеного просила визнати за нею право власності на житлову прибудову «А1», добудовану до житлового будинку піл літ. «А» по вул. Приморська, 73 у м. Бердянську.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 листопада 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житлову прибудову «А1», добудовану до житлового будинку під літ. «А» по вулиці Приморська, 73 в м. Бердянську Запорізької області.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що спірна прибудова є самочинно збудованою, не є самостійним обєктом нерухомості, не ввійшла ні до складу її нерухомого майна, ні до складу нерухомого майна позивача, позивач не набувала права власності в порядку спадкування на зазначену прибудову, позивачем пропущено строк позовної давності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Аналогічні норми містились в ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що спірна житлова прибудова «А1» є окремим обєктом права власності, який не належить до самочинного будівництва, та оскільки за ОСОБА_4 визнано право на будівельні матеріали, що були використані спадкодавцем при будівництві зазначеної прибудови, то вона набула право власності на обєкт нерухомості в порядку спадкування.

Проте з таким висновком суду колегія не погоджується з огляду на наступне.

За приписами ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у ч.5 ст.11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених ст.ст.335, 376 та 392 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок по вул. Приморська, 73 у м. Бердянську Запорізької області належав ОСОБА_7 у розмірі 1/2 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 1978 року та ОСОБА_8 у розмірі 1/2 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 липня 1985 року.

16 січня 2000 року ОСОБА_8 помер, його частку у праві власності на будинок успадкувала ОСОБА_9 21 квітня 2006 року ОСОБА_9 подарувала 1/2 частку у праві власності на будинок по вул. Приморська, 73 у м. Бердянську Запорізької області ОСОБА_3

26 жовтня 2007 року помер ОСОБА_7, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 липня 2008 року спадщину у вигляді 1/2 частки будинку по вул. Приморська, 73 у м. Бердянську Запорізької області після його смерті прийняла ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року з розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку № 73 по вул. Приморська у м. Бердянську, скасовано рішення Бердянського міськрайонного суду від 26 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року в цій справі.

Скасовуючи рішення судів, Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив наступне (т.1, а.с.28-31).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Вирішуючи спір про поділ майна в натурі та включивши у поділ прибудову літ. «А1», суди виходили із того, що вказана прибудова була побудована у 1976 році, а тому згідно положень Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належить до обєктів самочинного будівництва. Згідно проведеної технічної інвентаризації житлового будинку № 73 по вул. Приморській у м. Бердянську та виготовленого 14 червня 2013 року технічного паспорта житлова прибудова «А1» не відноситься до категорії самочинного будівництва.

Із такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації житлового будинку № 73 по вул. Приморській у м. Бердянську 27 серпня 1995 року містить штамп про самочинно збудовану прибудову «А1».

Спірна житлова прибудова не вказується у складі спадкового будинку № 73 по вул. Приморській у м. Бердянську у свідоцтві про право на спадщину за законом від 29 липня 2008 року на імя ОСОБА_4 У технічному паспорті на будинок від 24 квітня 2008 року міститься відмітка про те, що прибудова «А1» не здана в експлуатацію.

Не перейшла у власність вказана прибудова у складі приміщень будинку й при спадкуванні 1/2 частки ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_8, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 квітня 2006 року, де вказано про реєстрацію права власності ОСОБА_9 на 1/2 частку будинку, в якому прибудова «А1» не здана в експлуатацію.

Крім того, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року визнано за ОСОБА_4 право власності на будівельні матеріали, обладнання, що були використані при будівництві прибудови «А1» по вул. Приморській, 73 у м. Бердянську Запорізької області. При цьому суд виходив із того, що вказана прибудова є обєктом самочинного будівництва (т. 1, а.с.21-24).

З огляду на викладене, висновки судів про відповідність будівництва прибудови «А1» по вул. Приморській, 73 у м. Бердянську Запорізької області вимогам закону та врахування її при поділі будинку в натурі не ґрунтуються на обставинах справи.

Крім того, згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

За ОСОБА_4 право власності на будівельні матеріали, обладнання, що були використані при будівництві прибудови «А1» по вул. Приморській, 73 у м. Бердянську Запорізької області, визнано як за спадкоємцем особи, що здійснила добудову за власний рахунок.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 березня 2006 року задоволено заяву ОСОБА_9 про встановлення факту відсутності належних їй самовільних будов в спільній власності на домоволодіння по вул. Приморській, 73 у м. Бердянську Запорізької області, після якого ОСОБА_9 подарувала свою частку у праві власності на будинок ОСОБА_3 за договором від 21 квітня 2006 року.

Саме з цих підстав, що спірна прибудова «А1» по вул. Приморській, 73 у м. Бердянську Запорізької області, є самочинною будівлею, а тому ОСОБА_4, має право лише на будівельні матеріали, що були використані при будівництві прибудови, також виходив Апеляційний суд Запорізької області в рішенні від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про встановлення факту будівництва нерухомого майна, встановлення факту володіння та користування самовільно збудованим нерухомим майном, про визнання права власності на будівельні матеріали та за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування за законом (т. 2, а.с. 55-62).

Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У свою чергу згідно зі статтею 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

За приписами ст.186 ЦПК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, системний аналіз статей 186, 190, 316 Цивільного кодексу України свідчить, що право власності особи виникає на окрему, самостійну річ, тоді як приналежність не може бути окремим об'єктом права власності, а лише слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 квітня 2014 року у справі 3310/61103/14ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 червня 2014 року (т.1, а.с.25-27, 33-35), спірна прибудова «А1» по вул. Приморській, 73 у м. Бердянську Запорізької області є допоміжною будівлею до житлового будинку «А», як до основної речі, розташованому на земельній ділянці, який знаходиться на теперішній час у власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку № 73 по вул. Приморська у м. Бердянську.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 знайшли підтвердження частково в ході апеляційного розгляду.

З огляду на викладені обставини, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про визнання права власності на житлову прибудову «А1», яка є допоміжною будівлею до житлового будинку «А» як до основної речи, без вирішення питання про поділ будинку в натурі між його співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є передчасним та таким, що не відповідає положенням ст.ст.186,190,316,357 ЦК України. А тому рішення суду підлягає скасуванню згідно зі ст.376 ЦПК України з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Бердянська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 листопада 2017 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Бердянська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 червня 2018 року.

Головуючий

Судді: