Єдиний унікальний номер 226/793/17 Номер провадження 22-ц/775/855/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Космачевської Т.В., Соломахи Л.І.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 27 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, постановленого суддею Редько Ж.Є. у місті Мирноград Донецької області, повний текст рішення складено 05 березня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Публічне Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» (далі за текстом ПАТ «Альфа-Банк» або Банк) 10 травня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 29 травня 2008 року між відповідачем та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», яке у наступному було перемейновано у ПАТ «Альфа-Банк», був укладений кредитний договір № 490073411, згідно якого відповідачу були надані кредитні кошти у сумі 16175,85 доларів США. Відповідач зі свого боку зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі згідно умов договору. Між тим, за станом на 20 квітня 2017року відповідач свої зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості не виконав, у зв'язку з чим кредитна заборгованість склала: за тілом кредиту у сумі 15 292,52 доларів США, за відсотками у сумі 10 171,60 доларів США, а всього 25 464,12 доларів США, які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом з понесеними ним судовими витратами у сумі 10116 грн. 56 коп. судового збору.

До початку розгляду справи по суті представник Банку двічі звертався до суду з заявами про уточнення позовних вимог.

Так, відповідно до заяви від 27 жовтня 2017 року Банк зазначив, що у зв'язку з тим, що відповідач не виконував зобов'язання за кредитним договором, Банк був вимушений звернутися до Шахтарського міськрайонного суду Донецької області із заявою про видачу судового наказу.

27 серпня 2009 судом було видано судовий наказ № 2н-220/2009 про звернення стягнення на автомобіль марки Chevrolet Aveo TC 58U, номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, у рахунок стягнення кредитної заборгованості на користь ПАТ «Альфа Банк» у розмірі 135 641,21 грн. за період з 29 травня 2008 року по 09 липня 2009 року. Розмір заборгованості складався із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 116 597 грн. 83 коп., що еквівалентно 4 352,78 дол. США, заборгованості по відсоткам у сумі 8704 грн. 56 коп., що еквівалентно 324,95 дол. США, та пені на момент звернення до суду із заявою від 09 липня 2009 про видачу судового наказу у сумі 10 338 грн. 82 коп.

На підставі вказаного судового наказу ВДВС Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження. 08 серпня 2012 ВДВС був складений акт опису та арешту заставного автомобіля. Однак, всі матеріали виконавчих проваджень та матеріально-технічна база залишені за місцем їх попередньої реєстрації на непідконтрольній Україні території, доступ до автоматизованої системи виконавчих проваджень заблоковано.

До Приморського ВДВС м. Маріуполя виконавчі документи за даною справою не надходили. Тому Банк був вимушений звернутися до суду про стягнення кредитної заборгованості у розмірі, відповідному наданому суду розрахунку станом на 20 квітня 2017.

У зв'язку з існуванням вказаного судового наказу Банк зменшує позовні вимоги на 4 677,73 дол. США (4352,78 + 324,95) та просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за тілом кредиту у сумі 10 939,74 дол. США, за відсотками у сумі 9 846,65 дол. США, а всього 20 786,39 дол. США та понесені позивачем судові витрати у сумі 10 116 грн. 56 коп. судового збору.

Відповідно до заяви від 15 грудня 2017 представник Банку просив стягнути з відповідача на користь Банку суму курсової різниці за тілом кредиту у розмірі 10 939,74 дол. США, суму курсової різниці за відсотками у розмірі 9 846,65 дол. США, а всього 20 786,39 дол. США та понесені позивачем судові витрати у сумі 10 116 грн. 56 коп. судового збору.

У своїх запереченнях на уточнені позовні вимоги від 27.10.2017 року представник відповідача ОСОБА_3, зазначив, що він не згоден з вимогами Банку у повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції вказав, що відповідачем за тілом кредиту сплачено 883,33 дол. США, у зв'язку із чим позивачем пред'явлено вимогу про стягнення за тілом кредиту - 15 292,52 дол. США (16 175,85 - 883,33 = 15 292,52). За судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2009 року з відповідача стягнуто за тілом кредиту 116 597 грн. 83 коп., що з урахуванням курсу долару США (7,6245 грн. за 1 долар США), станом на 09 липня 2009 року складає 15 292,52 дол. США

Отже, з відповідача вже стягнуто тіло кредиту у повному обсязі, крім того у рахунок погашення заборгованості за договором звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль. На виконання судового наказу відповідач 17 квітня 2012 року передав, а ПАТ «Альфа-Банк» прийняв у рахунок погашення заборгованості за договором вказаний автомобіль, про що було складено відповідний акт.

Одночасно ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про застосування загального строку позовної давності у три роки, вказавши, що дії, які свідчать про визнання боргу відповідачем, які б були підставою для переривання перебігу позовної давності, з боку останнього не вчинялися, що не спростовується позивачем. Тому просив у задоволенні позовних вимог Банку відмовити.

У поясненнях на заперечення на заяву про уточнення позовних вимог від 27 жовтня 2017 представник Банку не погоджуючись з доводами представника відповідача, зазначив, що за судовим наказом від 27 серпня 2009 з позичальника дійсно була стягнута вся сума заборгованості за тілом кредиту, але у гривневому еквіваленті (на той час стягнення було передбачено тільки у гривні).

На теперішній час вищенаведений судовий наказ існує, але з приводу того, що кредит надавався ОСОБА_1 у доларах США, у зв'язку зі збільшенням курсу валют залишилася курсова різниця між стягнутою сумою по судовому наказу та заборгованістю, яка залишилася на теперішній час у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань відповідачем за кредитним договором.

За судовим наказом стягнута заборгованість за тілом кредиту у розмірі 116 597 грн. 83 коп. (за курсом 1 дол. США = 7,6245 грн. станом на 09 липня 2009 року), що дорівнює 15 292,52 дол. США, яка повністю відповідає сумі залишку заборгованості за тілом кредиту станом на 20 квітня 2017 року, коли Банк звернувся з позовом до суду.

Виходячи з наведеного, Банк просив стягнути:

1) 15 292,52 дол. США х 26,787 (курс на 20 квітня 2017 року) = 409 640 грн. 73 коп. - визначена заборгованість за тілом кредиту станом на 20 квітня 2017 року;

2) 409640 грн. 73 коп. - 116597 грн. 83 коп. = 293 042 грн. 09 коп. - різниця між стягнутою та визначеною заборгованістю за тілом кредиту;

3) 293 042 грн. 09 коп. : 26,787 = 10 939,07 дол. США - сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на момент звернення з позовом з урахуванням курсової різниці за тілом кредиту, що заявлена в уточненій позовній заяві від 15 грудня 2017 року (т.1 а.с. 152-154).

Таким же чином, за курсовою різницею, Банк розрахував і заборгованість за відсотками.

Банк вважає, що він не пропустив строк позовної давності до основної вимоги. До того ж, згідно за п.2.3. кредитного договору дата останнього повернення кредиту 29 травня 2015 року, тому й строк позовної давності у три роки відраховується з 29 травня 2015 року та діє до 29 травня 2018 року.

Представником відповідача ОСОБА_3 надано відзив на позов, відповідно до якого уточнені позовні вимоги про стягнення курсової різниці за тілом кредиту та відсоткам не визнає у повному обсязі, оскільки за судовим наказом від 27 серпня 2009 року з відповідача стягнуто тіло кредиту у повному обсязі, а вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 суми курсової різниці за тілом кредиту у розмірі - 10 939,74 дол. США не ґрунтуються на законі. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності як до заборгованості за тілом кредиту, так і за відсотками.

У зв'язку із чим, представник відповідача просив суд застосувати загальний строк позовної давності до вказаних вимог позивача та у їх задоволенні відмовити у повному обсязі.

У своїх поясненнях на відзив позивач вказав, що оскільки кошти за кредитним договором у належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача в межах строку позовної давності. На підтвердження факту переривання перебігу позовної давності посилався на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2014 року у справі № 235/3047/14-ц про залишення позову без розгляду.

У свою чергу відповідач ОСОБА_1 подав заперечення на пояснення Банку до відзиву, відповідно до якого зазначив, що наведеною позивачем ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2014 року позовну заяву ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, а не до нього, було повернуто Банку, а не залишено без розгляду, з підстав непідсудності та рекомендовано позивачу звернутися до суду за місцем проживання відповідача, тобто до Димитровського міського суду Донецької області.

До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Відповідач у черговий раз просив застосувати строк позовної давності, стверджуючи, що позивачем пропущено цей строк як до заборгованості за тілом кредиту, так і за відсотками.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилось ПАТ «Альфа - Банк» і подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку.

На підтвердження своєї апеляційної скарги позивач зазначає, що кредитний договір не був виконаний в повному обсязі належним, на думку позивача, чином, а тому Банк має права вимагати від відповідача виконання кредитного договору у тій частині, що не була виконана, та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Банк також зазначає, що його звернення з позовом до поручителя боржника за кредитним договором, перериває перебіг позовної давності, щодо пред'явлення позову до боржника.

Також позивач не згоден з висновком суду, щодо обчислення строку позовної давності за кожним окремим платежем, оскільки, на думку Банку, зобов'язання вже перестало бути періодичним, через порушення відповідачем умов кредитного договору.

Банк не погоджується з висновками суду щодо подвійного стягнення, оскільки звернення стягнення на заставу та стягнення заборгованості різні способи захисту порушеного права позивача.

На думку представника Банку, звернення з позовом при невиконанному рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором не є подвійним стягненням заборгованості, а є виключно правом позивача щодо обраного способу захисту.

На вказану апеляційну скаргу відповідач 07 червня 2018 року направив до апеляційного суду відзив, в якому зазначив, що суд першої інстанції правильно розглянув справу, а тому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін.

Відповідно до судового наказу Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2009 року, з нього вже була стягнуто заборгованість в сумі 135 641 грн. 83 коп., а також звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль.

Відтак, зібрані у справі докази, на його думку, свідчать про те, що Банк вже отримав судове рішення у виді судового наказу про стягнення з нього на користь Банку всю заборгованість по кредитному договору і за процентами, відтак банк вже позбавлений можливості звернутися до суду з тими самими вимогами.

Відповідач також наголошує, що після того, як Банк скористався правом на дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором та судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду, кредитний договір припинив свою дію, а Банк втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Також відповідач звертає увагу суду на те, що суми курсової різниці за тілом кредиту та процентами розраховані позивачем на власний розсуд, і не можуть бути задоволені, як такі, що не ґрунтуються на ані на договорі, ані на законі.

Представник позивача, відповідача та його представник в судове засідання апеляційного суду не з'явились, але про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістками про виклик до суду, а представник відповідача додатково телефонограмою (т. 2 а.с. 30, 33, 34). В письмовій заяві відповідач та його представник просили розглянути справу у апеляційному суді без їх участі (т. 2 а.с. 35 - 36, 41).

Апеляційний суд вважав можливим розглянути справу за відсутністю сторін та їх представників, оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу Банку слід залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, що неоспорені сторонами.

29 травня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 490073411 (далі договір), згідно якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 16175,85 доларів США з номінальною процентною ставкою 14,5 % річних у зв'язку з придбанням позивачем за договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс», № 5746 від 22 травня 2008 автомобіля Chevrolet Aveo TC58U, 2008 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_1, тип легковий седан (свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_2, видане 28 травня 2008 РЕВ м. Красноармійськ), з датою остаточного повернення кредиту 29травня 2015 року.

Відповідно до п.п. 2.6, 2.8 договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування щомісячно, рівними частками у сумах та терміни, визначені договором та відповідно до Графіку платежів: у разі сплати у валюті кредиту - 29 числа кожного місяця рівними частинами у сумі 308,00 дол. США; у разі повернення кредиту у валюті відмінній від валюти кредиту таке погашення має здійснюватись не пізніше 28 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених цим договором. Для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості, позивачем відкрито на ім'я відповідача рахунок № НОМЕР_3.

Згідно за п.2 договору, Банк надає відповідачу кредит та приймає в заставу у забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором придбаний ОСОБА_1 автомобіль.

Зазначене підтверджується копіями вказаного договору, Графіку погашення заборгованості, Графіку платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту, що є невід'ємними частинами договору, випискою з особового рахунку відповідача (а.с.4-6, 7, 8-9, 12-13, 14-15).

Підписи сторін під договором, графіком погашення заборгованості та графіком платежів свідчать про досягнення ними згоди за всіма умовами угоди.

Відповідно до п. 1.2. Статуту позивача, затвердженого загальними зборами акціонерів Банку 12 березня 2013 року , ПАТ «Альфа-Банк» є правонаступником усіх прав та зобов'язань ЗАТ «Альфа-Банк» (а.с.18-19).

Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача перед позивачем за станом на 20 квітня 2017 року за кредитом складає 15292,52 доларів США, за процентами за користування кредитом - 10171,60 доларів США (а.с.12-13).

24 квітня 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» рекомендованим відправленням надіслав ОСОБА_1 вимогу про повернення заборгованості за кредитом та відсотками у вищенаведених сумах (а.с.16, 17).

За приписами ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно за ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.1048, ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики.

Судом також встановлено, що відповідно до судового наказу Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2009 року у справі № 2н-220/2009 з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Альфа-Банк» достроково стягнута заборгованість за кредитним договором № 490073411: за кредитом - в сумі 116 597 грн. 83 коп., по процентам - 8 704 грн. 56 коп., за пенею - 10 338 грн. 82 коп., а всього - 135 641 грн. 21 коп. Також в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 490073411 звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Chevrolet Aveo TC58U, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Дана обставина визнається учасниками справи, зазначається в їх заявах по суті справи, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до листа управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 19 жовтня 2017 року, на виконанні у ВДВС Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-220/2009 від 27 серпня 2009 року, виданого Шахтарським міськрайонним судом Донецької області, про звернення стягнення на автомобіль марки Chevrolet Aveo TC 58U, номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, у рахунок стягнення заборгованості на користь ПАТ «Альфа Банк» у розмірі 135 641 грн. 21 коп. Оскільки виконавче провадження, матеріально-технічна база та інше майно відділу знаходяться за місцем їх попередньої реєстрації на тимчасово непідконтрольній Україні території,

Банк пропонував відповідачу звернутися до суду для отримання дублікату виконавчого документа. Вказану інформацію також підтверджує ВДВС Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області у своєму листі від 18 жовтня 2017 (а.с.92, 93-94, 95, 96).

Згідно з актом опису та арешту майна, складеного 08 серпня 2012 заступником начальника ВДВС Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області у присутності представника стягувача, на виконання судового наказу № 2н-220/2009 від 27 серпня 2009 року був описаний автомобіль марки Chevrolet Aveo TC 58U, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та на вказаний транспортний засіб накладено арешт (а.с.100-103).

Отже, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором № 490073411 від 29 травня 2008 року на підставі зазначеного судового наказу з ОСОБА_1 на користь Банку достроково стягнута заборгованість за кредитом та за відсотками, яка була розрахована за станом на 09 липня 2009 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, виготовленому Банком станом на 09 липня 2009 року, вся сума залишку тіла кредиту у гривневому еквіваленті склала 116 597 грн. 83 коп., який за курсом 1 дол. США, станом на 09 липня 2009 року, дорівнював 7,6245 грн., відповідала 15 292,52 дол. США. Сума заборгованості за процентами на дату здійснення розрахунку склала 8 704 грн. 56 коп., яка за наведеним курсом 1 дол. США відповідала 1 141,66 дол. США (а.с. 139).

Згідно за розрахунком позивача, наданого Банком на підтвердження заявлених позовних вимог, заборгованість відповідача перед позивачем за станом на 20 квітня 2017 року за кредитом складає 15 292,52 доларів США, за процентами за користування кредитом - 10 171,60 доларів США (а.с. 12-13).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції зазначив, що Банк вже отримав судове рішення у виді судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь за тим же кредитним договором всієї заборгованості за тілом кредиту та частину заборгованості за процентами, які знову заявлені до стягнення у примусовому порядку, тоді, як відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відтак, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо повторного стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредитом є неприпустимими та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому суд звернув увагу на те, що вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 сум курсової різниці за тілом кредиту у розмірі 10 939,74 дол. США та за відсотками у розмірі 9 846,65 дол. США, розраховані позивачем на власний розсуд, не можуть бути задоволені, як такі, що не ґрунтуються ні на договорі, ні на законі.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд дійшов до висновку, що хоча у Банку були підстави для стягнення заборгованості за відсотками по користуванню кредитом за період з 29 липня 2009 року по 29 лютого 2013 року, оскільки неповерненням отриманого кредиту, відсотків за його користування в обумовлені договором строки відповідач в односторонньому порядку порушив зобов'язання, що випливають з його умов, але позивач пропустив строк позовної давності для пред'явлення такої вимоги, оскільки перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтовував, тим, що така ж сама думка викладена у правовій позиції постанови Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116-цс13.

З урахуванням наведеного та трирічного строку позовної давності, який відповідач просив застосувати, суд дійшов висновку, що у Банка виникає право вимагати повернення заборгованості за відсотками за період з травня 2014 року.

Однак, заявлена вимога щодо стягнення заборгованості за відсотками позивачем розрахована по 29 липня 2013 року.

Враховуючи принцип диспозитивності, суд дійшов висновку, що ці вимоги заявлені Банком за межами позовної давності, а тому також не підлягають задоволенню.

При вирішенні справи суд посилався на норми Конституції України, Цивільного кодексу України, а також на постанову Верховного Суду України.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, що виникли між сторонами, дав їм належну правову оцінку і обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ПАТ «Альфа - Банк»

Апеляційний суд вважає, що скаргу Банку слід залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду та суперечать встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір не виконаний в належному вигляді, оскільки відповідач не повернув належну суму кредиту у доларах США, та те, що з відповідача не відбулось стягнення заборгованості за кредитом, апеляційний суд відхиляє, оскільки Банк звернувся до Шахтарського міськрайонного суду Донецької області з заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача. Суд задовольнив цю заяву, та стягнув з відповідача всю суму заборгованості за судовим наказом від 27 серпня 2009 року, яка в валюті кредиту становить 15 292,52 дол. США, а в рахунок погашення заборгованості, звернув стягнення на предмет застави - автомобіль, який належав ОСОБА_1, для подальшого продажу Банком. Виходячи саме з такої суми заборгованості за тілом кредиту 15 292, 91 дол. США, Банк просить стягнути курсову різницю доларів у цій справі.

Апеляційний суд також зазначає, що відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року № 193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов'язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

У даному випадку позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2009 році звернувся до суду з заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490073411, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 135 641 грн. 21 коп. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню.

Судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2009 року, вказану заборгованість стягнуто, разом з предметом застави за вказаним кредитним договором.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником передано предмет застави Банку в рахунок погашення цей заборгованості, виконавши таким чином судове рішення в повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов'язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Також апеляційний суд зазначає, що позивач, всупереч ст. 81 ЦПК України, не надав до суду доказів того, що у його бухгалтерському обліку існує заборгованість відповідача в іноземній валюті.

Ці висновки також викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі 750/8676/15-ц.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходив до висновку, що Димитровський міський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову Банку в частині стягнення тілу кредиту, так і курсової різниці.

Що ж стосується доводу апеляційної скарги, про те що суд не правильно застосував строки позовної давності, то апеляційний суд його також не приймає.

Посилання позивача на те, що суд не правильно встановив обставини повернення позову Банка до ОСОБА_4 Димитровським міським судом 18 червня 2015 року,є хибними, оскільки в копії цієї ухвали, що є в матеріалах справи, зазначено, що представник позивача звернувся до суду з заявою про залишення вказаного позову без розгляду, яку суд задовольнив. Оскільки у відповідності до ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебіг позовної давності, то суд першої інстанції правильно застосував норми цивільного законодавства.

Посилання позивача на те, що зобов'язання перестало бути періодичним, апеляційний суд також відхиляє, як безпідставне, та таке що не ґрунтується ні на законі, ні на договорі. Згідно розрахунку заборгованості, відповідачу і після отримання судового наказу нараховуються відсотки за користування кредитом щомісяця (т. 1 а.с.12).

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належно оцінив правовідносини, що виникли між сторонами, та правильно вирішив справу. Свої правові висновки суд першої інстанції належним чином мотивував та виклав у рішенні.

За таких обставин, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 14 червня 2018 року.

Судді: