Тернівський районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області
справа № 215/5569/15-ц
номер провадження 2/215/29/18
05 червня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу у складі:
головуючого судді - Дудікова А.В.
при секретарі - Бисовій В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу № 215/5569/15-ц за позовом комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване опалення та гаряче водопостачання,
У жовтні 2015 року комунальне підприємство теплових мереж Криворіжтепломережа (далі Підприємство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване опалення та гаряче водопостачання.
В обґрунтування позову представник позивача вказував, що між КПТМ «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_1 укладено договір № 5166 від 02.02.2008 р. про надання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару. Згідно дислокації по Договору обєктом теплоспоживання є нежитлове приміщення 47 по вул. Івана Сірка, 48 м. Кривого Рогу. Однак відповідач своєчасно та в повному обсязі за надані послуги в період з 01.11.2012 по 24.03.2014 не сплачував, в наслідок чого виникла заборгованість за постачання теплової енергії у розмірі 9 884,49 грн. 30.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся до КПТМ «Криворіжтепломережа» з заявою про розірвання договору № 5166 у звязку з переведенням нежилого приміщення № 47 по вул. Івана Сірка, 48 в статус житлового. 03.06.2015 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за постачання теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання. 21.09.2015 року ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу задоволено. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованість, інфляційні витрати, 3 % річних,а також судові витрати.
Ухвалою суду від 14.01.2016 р. відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд.
15.02.2016 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 9 884,49 грн заборгованості за теплову енергію, інфляційні витрати в розмірі 4 891,88 грн, 3 % річних у розмірі 505,14 грн,а також 1 218 грн судового збору.
Ухвалою суду від 23.08.2017 р. справу прийнято до свого провадження суддею Дудіковим А.В. та призначено до розгляду у судовому засіданні.
У січні 2018р. представник відповідача на адресу суду надав додаткові пояснення, клопотання про витребування доказів та заяву про застосування строків позовної давності.
18.01.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів.
У судове засідання представник позивача не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами.
У судові засідання призначені на 26.10.2017 р., 26.02.2018 р. та 05.06.2018 р. відповідач не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, однак конверти повернулися на адресу суду за закінченням терміну зберігання. У судові засіданні призначені на 28.11.2017 р., 21.12.2017 р. та 27.03.2018 р. відповідач не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак до суду не зявився, письмових заперечень на позовну заяву не подав.
У судове засідання представник відповідача не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, а саме у судове засідання на 26.10.2017 р., 28.11.2017 р., 21.12.2017 р., 25.04.2018 р. та 05.06.2018 р., однак конверти повернулися на адресу суду за закінченням терміну зберігання. У судові засідання призначені на 18.01.2018 р. та 26.02.2018 р. представник відповідача не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розписка, які містяться в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Представник відповідача ОСОБА_2 шість раз на адресу суду надсилала клопотання про відкладення розгляду справи, а саме: 26.10.2017 р. ОСОБА_2 надіслала на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її неможливістю прибути в судове засідання, оскільки знаходиться на лікарняному по догляду за дитиною; 28.11.2017 р. представник відповідача надіслала на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з її зайнятістю в іншому процесі; 26.02.2018 р. ОСОБА_2 надіслала на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю вчасного прибуття в судове засідання через поломку транспортного засобу; 27.03.2018 р., 25.04.2018 р. та 05.06.2018 р. ОСОБА_2 надіслала на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з її перебуванням в м. Дніпро на зборах робочої групи.
Однак вказані клопотання розцінюється судом, як зловживання представником відповідача своїми процесуальними правами.
В додаткових поясненнях від 18.01.2018 р. представник відповідача проти позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити.
За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги».
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» установлено, що споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Відповідно до ст. 13 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Як убачається з матеріалів справи, 02 лютого 2008 року між КПТМ «Криворіжтеломережа» (постачальник) та ОСОБА_1 (споживач) було укладено договір №5166 про надання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару за адресою Згідно дислокації до Договору обєктом тепло споживання є нежитлове приміщення 47по вул. Івана Сірка, 48 (а.с. 6-8).
Згідно договору № 5166 від 02.02.2008 року субєктами користування послугами в приміщенні 47 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Івана Сірка,48 є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно п. 1.1. умов Договору постачальник відпускає споживачу теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і у вигляді пару на технологічні потреби, а споживач сплачує отриману теплову енергію за встановленими тарифами та у строки, передбачені цим договором.
Відповідно до п.1.3 Договору постачальник відпускає теплову енергію на обєкти вказані у таблиці № 2 згідно встановленим планом теплоспоживання з 02.02.2008 року по 02.02.2009 року. Оплата здійснюється з моменту зазначеного періоду дії договору.
Згідно п. 3.1 Договору оплата за відпущену теплову енергію здійснюється споживачем щомісячно, самостійно в грошовій формі або іншими формами розрахунку за згодою сторін до 15-го числа місяця наступного за розрахунковим. В іншому випадку постачальник має право без додаткового попередження припинити повністю або обмежити частково подачу теплової енергії споживачу.
Відповідно до п.3.6 Договору споживачем повинна проводитися передоплата, у розмірі 75 % планового місячного споживання у строк до 20 числа, кожного місяця.
Згідно п.6.1 Договору даний договір діє з 02 лютого 2008 року по 02 лютого 2009 року і вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не надійде заява однієї із сторін про відмову від договору або його перегляду. При заяві однієї із сторін про розірвання договору за один місяць і відсутності заборгованості споживача, договір може бути розірваний. При наявності заборгованості за споживачем, нарахування за договором припиняються, а договір не розривається до повного погашення заборгованості.
30.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся до КПТМ «Криворіжтепломережа» з заявою про розірвання договору № 5166, у звязку з переведенням нежилого приміщення № 47 по вул. Івана Сірка, 48 в статус житлового.
Однак, згідно розрахунку заборгованості за теплову енергію по договору № 5166 за період з 01.11.2012 року по 24.03.2014 року у ОСОБА_1 станом на 24.03.2014 року мається заборгованість по сплаті за теплову енергію в сумі 9 884,49 грн (а.с. 4), тобто на день подання заяви про розірвання договору, відповідач мав заборгованість перед позивачем, а отже договір не був розірваний, оскільки відповідач не погасив заборгованість по сплаті за теплову енергію.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
У звязку з тим, що відповідач належним чином не виконував своїх зобовязань по оплаті за надану теплову енергію, у нього перед КПТМ Криворіжтепломережа утворилася заборгованість, яка станом на 24.03.2014 р. становить 9 884,49 грн (а.с. 4)
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Згідно наданих позивачем розрахунків сума 3% річних за період з 15.12.2012 р. по 20.04.2015 р. становить 505,14 грн, інфляційне збільшення суми боргу за період з січня 2013 р. по березень 2015 р. становить 4 891,88 грн, (а.с.5).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
18.01.2018 р. представник відповідача заявив заяву про застосування строку позовної давності.
Як вбачається з матеріалів справи у договорі вказано, що договір діє з 02 лютого 2008 року по 02 лютого 2009 року і вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не надійде заява однієї із сторін про відмову від договору або його перегляду. При наявності заборгованості за споживачем, нарахування за договором припиняються, а договір не розривається до повного погашення заборгованості. З заявою про розірвання договору № 5166 від 02.02.2008 року ОСОБА_1 звернувся 30.09.2014 р., а з позовом до суду позивач звернувся у жовтні 2015 року, тобто позивачем не пропущено строк позовної давності.
Посилання представника відповідача в додаткових поясненнях на те, що договір № 5166 від 02.02.2008 року укладено з ОСОБА_3, а не з ОСОБА_1, не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що із заявою до КПТМ «Криворіжтепломережа», про укладення договору на теплопостачання нежитлового приміщення № 47 по вул. Івана Сірка, 48 в м. Кривому Розі, звернувся власник вказаного приміщення, а саме ОСОБА_1, крім того в п. 7 договору № 5166 від 02.02.2008 року зазначено адресу проживання та серію ї номер паспорту саме ОСОБА_1 (а.с. 3, 6-8,32,33).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин на ОСОБА_1В, який заперечував проти заявлених позовних вимог покладався обовязок не лише висловити свою незгоду, а й надати належні та допустимі докази.
Разом з тим, відповідачем не було додано жодного розрахунку або інших доказів, які дозволяли суду дійти висновку про хибність та невідповідність заборгованості, яка в нього виникла перед КПТМ «Криворіжтепломережа».
З огляду на ви кладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач не в повному обсязі виконував свої зобовязання по оплаті за отримані послуги, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню в повному обсязі, а тому позов КПТМ «Криворіжтепломережа» підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 1 218 гривень з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 272, 280, 282 ЦПК України, -
Позов комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване опалення та гаряче водопостачання, - задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Розяснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто субєктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до або через відповідні суди, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 15 червня 2018 року.
Суддя: