Справа №461/5365/18
Провадження №2/461/1255/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Городецької Л.М.,

з участю: секретаря судового засідання Думича Р.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом доОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. У його власності перебуває квартира АДРЕСА_1. Крім того, у вказаній квартирі зареєстрована відповідачка, яка не проживає у вказаній квартирі понад один рік без поважних причин. У зв'язку із цим просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти її з реєстрації обліку у вказаній вище квартирі.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23 липня 2018 року відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з мотивів наведених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, і на підставі частини 3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що вона не з'явилася у судове засідання без поважних причин.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши надані суду докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В. 16 липня 2018 року, зареєстровано в реєстрі за номер №1260 (а.с.3).

У вказаній вище квартирі зареєстрована відповідачка ОСОБА_2, що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки №3163 виданої ЛМКП «Айсберг» 17 липня 2018 року (а.с.5).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 не проживає у квартирі вказаній вище, про що свідчать акти ЛМКП «Айсберг» від 05.12.2017 року, 14.03.2018 року, 07.05 2018 року та від 16.07.2018 року (а.с.6-9).

Відповідно до п. 39 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Відповідно до ст.156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла за законом.

Поряд з тим, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є неповнолітньою, а відтак у неї відсутня цивільна процесуальна дієздатність.

Належним відповідачем по справі є законний представник ОСОБА_2, яким у відповідності до вимог ст.59 ЦПК України є її батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.

Судом було роз'яснено позивачу вимоги ст.ст.46, 47 ЦПК України та право залучити до участі у розгляді справи законного представника, однак він не висловив бажання скористатися своїм правом.

Крім того, позивачем не доведено у суді, що неповнолітня ОСОБА_2 має інше житло, не встановлено місця її фактичного проживання.

Таким чином, позовна вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житлом до задоволення не підлягає.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи або остаточного рішення суду.

Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «знаття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право такого користування, виселення із займаного приміщення та інше).

У зв'язку із цим, обов'язок щодо зняття з реєстрації за місцем проживання особи можливий для застосування при вирішенні спору про житлові права. Враховуючи викладене, обов'язок уповноваженого органу зняти з реєстрації особу, виникає з моменту остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому позовна вимога про примусове зняття відповідача із реєстраційного обліку місця проживання також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.259, 263-265, 279 ЦПК України, ст. 391, 405 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1), про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне рішення складено 03 грудня 2018 року.

Суддя Л.М.Городецька