ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/211/18 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників судового процесу: заявника ОСОБА_1 та її адвоката ОСОБА_2; представника ПАТ "Укрсиббанк" - Ребрика А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/16430/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2018 року, постановлену суддею Позняком В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа №607/16430/14-ц, виданого 15 лютого 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_4., ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотивує заяву тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2016 року, з урахуванням рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 січня 2017 року, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 27.07.2007 року в розмірі 244567,71 швейцарських франки та 3654 грн. судового збору. На виконання вказаних рішень 15 лютого 2017 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист №607/16430/14-ц, а 09 березня 2017 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Тернопільській області відкрито виконавче провадження № 53542772. Зазначає, що вищевказаний виконавчий лист повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Звертає увагу на те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Окрім того, стягувач ПАТ «Укрсиббанк» та боржник, не погодившись з рішенням Тернопільського апеляційного суду, подали касаційну скаргу, за якою винесено ухвалу від 10 квітня 2017 року про відкриття касаційного провадження. У порушення ч.3 ст.431 ЦПК України, виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленого Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у виконавчому листі визначається в якій частині необхідно виконати судове рішення; місце проживання боржника не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1. Крім цього, резолютивна частина викладена не у повній формі: не вказано «Стягнути з ПАТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_4 - 243 грн. судового збору та 6768 грн. витрат на проведення судової експертизи». З наведених підстав вважає, що вищевказаний виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на її необгрунтованість та недоведеність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою визнати виконавчий лист №607/16430/14-ц, виданий Тернопільським міськрайонним судом від 15.02.2017 року таким, що не підлягає виконанню та зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1, який було накладено в рамках виконавчого провадження ВП53542772. Заявниця вказує, що виконавчий лист, виданий Тернопільським міськрайонним судом №607/16430/14-ц від 15.02.2017 року, не відповідає вимогам закону: зокрема, неправильно зазначено її місце проживання, неповністю викладено резолютивну частину рішення, що передбачає заходи примусового виконання; оскільки резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій щодо кількох відповідачів, то у виконавчому листі не зазначено усі частини судового рішення, які підлягали до виконання. Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, та не надано належної оцінки порушенням правових норм при видачі спірного виконавчого листа. Звертає увагу на те, що ідентифікуючі дані, визначені ст.4 ЗУ "Про виконавче провадження", є необхідними державному виконавцю для вжиття заходів примусового виконання рішень.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи, у визначені законом строки, не скористалися.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність обставин, передбачених ч.2 ст.432 ЦПК України, котрі є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції, як таким, що відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Судом установлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2016 року, з урахуванням рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 січня 2017 року, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсиббанк" заборгованість за кредитним договором №0 від 27.07.2007 року в розмірі 244567,71 швейцарських франки та 3654 грн. судового збору.

На виконання вказаного рішення 15 лютого 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/16430/14-ц.

09 березня 2017 року начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53542772 на виконання виконавчого листа №607/16430/14-ц від 15 лютого 2017 року.

Згідно із ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а, отже, має відповідати вимогам ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а, отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (п.40 рішення від 19.03.97р. у справі "Hornsby проти Греції").

Згідно зі ст.1 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

З огляду на зазначене, питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню з одних лише формальних підстав, є перешкодою для завершення судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов'язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Отже, за змістом ст.432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов'язок у зв'язку з його припиненням.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Матеріали справи не містять даних, що вказаний виконавчий лист видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Враховуючи вимоги чинного законодавства та встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що наведені заявницею підстави визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в контексті ч.2 ст.432 ЦПК України, не є належними підставами для задоволення її вимог.

У даному випадку, виконавчий лист №607/16430/14-ц, виданий 15 лютого 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим у ст.4 ЗУ "Про виконавче провадження", не був виданий помилково, обов'язок боржника наявний, рішення суду добровільно не виконано.

У пункті 4 частини першої статті 49 Закону "Про виконавче провадження" № 606-XIV, який діяв на час видачі спірного виконавчого листа, передбачено скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, як самостійну підставу для закінчення виконавчого провадження. У зв'язку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже пред'явлено до виконання, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на зазначеній підставі.

Таким чином, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, може бути здійснено лише з підстав, визначених законом; наведені ОСОБА_1 обставини, а саме: неправильно вказане у виконавчому листі місце її проживання, неповний виклад резолютивної частини рішення, незазначення усіх частин судового рішення, які підлягали виконанню, до підстав, передбачених ч.2 ст.432 ЦПК України, не відносяться, зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішенням, носять формальний характер.

Згідно із ч.ч.1,6 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1, який було накладено в рамках виконавчого провадження ВП53542772, не заслуговують на увагу, оскільки не були предметом розгляду в суді першої інстанції при вирішенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а тому не приймаються апеляційним судом.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про відсутність ідентифікуючих ознак у виконавчому документі, зокрема, про хибне зазначення місця її проживання, як підставу для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки у даному випадку йдеться про належний зміст виконавчого документа (тобто такий, який відповідає вимогам, встановленим законом), а не про фактичну можливість ідентифікації сторони виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний

суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 30 листопада 2018 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Сташків Б.І.