Справа №203/1403/18
Провадження №4-с/0203/11/2018
УХВАЛА

05 червня 2018 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Астаркіної Євгенії Павлівни, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

у с т а н о в и в:

23 квітня 2018 року боржниця через свого представника звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Астаркіної Є.П., зазначивши в якості заінтересованої особи ПАТ КБ «ПриватБанк». Вимоги боржниці обґрунтовано тим, що у квітні 2018 року їй стало відомо про виконавче провадження про стягнення з неї на користь заінтересованої особи коштів. Виконавче провадження здійснюється Центральним відділом державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Між тим, від 2011 року боржниця не проживає на території Центрального району м. Дніпра, має нерухоме майно у Шевченківському районі м. Дніпра, що виключає здійснення виконання вказаним органом. У рамках відкритого виконавчого провадження тепер вчиняються дії з реалізації нерухомого майна, належного боржниці. У поданій скарзі боржниця просить визнати неправомірними дії Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з непередання виконавчого провадження до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зобов'язання Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з передати виконавче провадження до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.а.с. 1 - 4).

Представник боржниці у судовому засіданні підтримав подану скаргу, пояснивши, у квітні 2018 року боржниця звернулася до державного виконавця, надавши йому копію рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2011 року, яким встановлено факт її непроживання на території Центрального району м. Дніпра, отже бездіяльність державного виконавця є протиправною.

Державний виконавець у суді заперечувала проти задоволення скарги, зазначивши, її дії були вчиненні із суворим дотримання приписів законодавства, що регулює виконання судових рішень.

Представниця заінтересованої особи у суді також заперечувала проти задоволення скарги, пояснивши, що виконавчий документ був поданий для виконання за місцем реєстрації боржниці, отже таке виконання є правомірним.

Заслухавши пояснення представників сторін, державного виконавця, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження №54839440, а також матеріали цивільної справи №203/7722/14-ц, суд дійшов висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 19.11.2015 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №203/7722/14-ц було ухвалене рішення, яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 15.06.2007 року №2007-ПМ-67 загальною сумою 2 082 799,60 грн., а також компенсацію судових витрат у сумі 3 654,00 грн.

20 лютого 2017 року судом на підставі ухваленого рішення представникові ПАТ КБ «ПриватБанк» було видано виконавчий лист (а.с.а.с. 11, 12).

05 жовтня 2017 року Центральним відділом державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі вказаного виконавчого листа було відкрите виконавче провадження №54839440 (а.с.а.с. 14, 15).

Аналіз поданої скарги свідчить про те, що її побудовано на наступних доводах:

-боржниця не проживає у Центральному районі м. Дніпра від 2011 року, знята з реєстраційного обліку, про що свідчить рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2015 року, ухвалене у цивільній справі №203/7006/14-ц;

-боржниця має нерухоме майно у Шевченківському районі м. Дніпра;

-викладені обставини виключають виконання судового рішення Центральним відділом державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що суд вирішує справу винятково на підставі відповідного звернення (заяви, позовної заяви, скарги) і в межах викладених у такому зверненні доводів.

При цьому за загальним правилом, встановленим статтею 13 ЦПК, суд не має права виходити за межі таких доводів.

Згідно з поданою боржницею скаргою остання у ній не зазначила, чи повідомляла вона державного виконавця про ухвалення Кіровським районним судом м. Дніпропетровська рішення від 15.07.2015 року на підтвердження непроживання на території Центрального району м. Дніпра, чи зверталася вона до державного виконавця із заявою про передачу виконавчого провадження до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, а також про дати таких звернень.

Про наявність таких обставин представник боржниці дав усні пояснення у суді, проте наданим процесуальним законом правом уточнити (доповнити) скаргу останній не скористався.

Викладене у контексті статті 13 ЦПК позбавляє суд можливості оцінити доводи (а також докази, надані на їх підтвердження), викладені у судових засіданнях у виді пояснень представника боржниці, оскільки приведена норма обмежує суд доводами скарги.

Незважаючи на викладене, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, з метою забезпечення повноти обставин у справі, суд вважає за можливе проаналізувати й докази боржниці, надані на підтвердження обставин, що не містяться у скарзі.

Так, частиною 1 статті 4 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ) визначено, що одним з обов'язкових реквізитів виконавчого документу є місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) боржника.

За змістом частини 1 статті 24 Закону №1404-VІІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Зміст виконавчого листа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження №54839440, свідчить про те, що у ньому зазначено місце проживання боржниці у Центральному районі м. Дніпра, отже звернення стягувача саме до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції і відкриття останнім виконавчого провадження відповідало вимогам Закону №1404-VІІІ.

Такий висновок цілком узгоджується з приписами пункту 12 розділу ІІІ інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5,Державний виконавець може вчиняти виконавчі дії на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, за погодженням з начальником органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, у разі якщо: стало відомо про зміну місця проживання чи місцезнаходження боржника; з'ясувалося, що майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, недостатньо для повного задоволення вимог стягувача та майно боржника виявлено на території іншого органу державної виконавчої служби; боржник та його майно перебувають на території різних адміністративно-територіальних одиниць.

Суд критично ставиться до посилань боржниці на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2015 року, оскільки воно жодним чином не може підтверджувати факт проживання (непроживання) боржниці у Центральному районі м. Дніпра на час відкриття виконавчого провадження.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про безпідставність скарги і вважає за необхідне залишити її без задоволення.

Керуючись статтями 258 - 260, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1; АДРЕСА_1) на бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Астаркіної Євгенії Павлівни, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Повна ухвала складена 08 червня 2018 року.

Суддя М.О. Католікян