Ухвала

20 березня 2018 року

м. Київ

справа № 344/5514/16-ц

провадження № 61-10512 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр державного земельного кадастру») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2017 року, позов задоволено частково. Стягнуто зДП «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 травня 2015 року по 4 лютого 2016 року в розмірі 13 905 грн. 32 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

22 січня 2018 року ДП «Центр державного земельного кадастру» подало засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2017 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду Верховного Суду з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року - 1 378 грн.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу притаманним їм властивостям, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення цих справ до відповідної категорії.

Судове рішення судом апеляційної інстанції ухвалено після набрання чинності Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведені та не обґрунтовані.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року та постанова Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2017 року ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за касаційною скаргою Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2017 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук