АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2340/18 Справа № 189/1052/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, голови Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим позовом до Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, голови Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що перебувала у трудових відносинах з Гаврилівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області з 16 березня 1996 року працюючи на посаді землевпорядника, а після обєднання Гаврилівської сільської ради та Маломихайлівської сільської ради, а саме з 30 грудня 2016 року на посаді спеціаліста земельних відносин, втім після обєднання Гаврилівської та Маломихайлівської сільських рад до обєднаної територіальної громади з центром у с.Маломихайлівці, новообраний сільський голова ОСОБА_3 її повідомив, що через свої особисті переконання він працювати з нею не буде та вимагав звільнитися за власним бажанням, коли вона відмовилась, розпочав здійснювати на неї моральний тиск, внаслідок якого у неї суттєво погіршився стан здоровя.

Вказувала, що 24 березня 2017 року сесією Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області було прийняте рішення щодо скорочення штатної одиниці виконавчого апарату, а саме, посаду спеціаліста земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради у звязку з недостатністю коштів, 03 квітня 2017 року вона була попереджена про майбутнє звільнення із займаної посади у звязку із скороченням штатної одиниці, на час скорочення у виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради перебували у штаті та працювали дві особи на посаді спеціаліста земельних відносин.

Зазначала, що 27 березня 2017 року сільським головою було прийняте розпорядження про утворення комісії з проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників, які займають посаду спеціаліста земельних відносин, по результатах проведення аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників, які займають посаду спеціаліста земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради, комісія дійшла висновку, що ОСОБА_4В (другий спеціаліст) має більше переваг щодо залишення на посаді спеціаліста земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради.

Посилаючись на те, що розпорядженням сільського голови №14-К-Р від 03 квітня 2017 року її було звільнено з 05 червня 2017 року з посади у звязку із скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України, що є незаконним, оскільки саме вона мала переваги для залишення на посаді, а процедура її звільнення відбулася саме у звязки з небажанням сільського голови працювати з нею, а тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати розпорядження про звільнення її з роботи №14-К-Р від 03 квітня 2017 року з посади спеціаліста земельних відносин та поновити на зазначеній посаді, стягнути з Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 оплату за вимушений прогул з 26 червня 2017 року по 24 липня 2017 року у розмірі 8.358 грн.17 коп.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді спеціаліста земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. Стягнуто з виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 червня 2017 року до дня поновлення на роботі у розмірі 24.013 грн. 26 коп. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач виконавчий комітет Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час звільнення ОСОБА_2 була чітко дотримана процедура звільнення саме за п.1 ст.40 КЗпП України, а суд першої інстанції стягнувши середній заробіток за час вимушеного по день ухвалення рішення вийшов за межі позовних вимог.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Згідно з п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що даний спір виник з трудових правовідносин, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 ст.22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з Гаврилівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області з 16 березня 1996 року працюючи на посаді землевпорядника.

Після обєднання Гаврилівської сільської ради та Маломихайлівської сільської ради, а саме з 30 грудня 2016 року, продовжила працювати на посаді спеціаліста земельних відносин Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області.

24 березня 2017 року сесією Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області було прийняте рішення щодо скорочення штатної одиниці виконавчого апарату, а саме, посаду спеціаліста земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради у звязку з недостатністю коштів.

27 березня 2017 року сільським головою було прийняте розпорядження про утворення комісії з проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників, які займають посаду спеціаліста земельних відносин, по результатах проведення аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників, які займають посаду спеціаліста земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради комісія дійшла висновку, що ОСОБА_4В (другий спеціаліст) має більше переваг щодо залишення на посаді спеціаліста земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради.

Позивачка ОСОБА_2 має середньо-спеціальну освіту, згідно диплома за спеціальністю «Землеустрій», працювала землевпорядником (тобто за спеціальністю) на різних підприємствах та організаціях загалом більше 27 років, з 16 березня 1999 року по 30 грудня 2016 року безперервно працювала на посаді землевпорядника Гаврилівської сільської ради Покровської ради, з 30 грудня 2016 року по 23 червня 2017 року на посаді спеціаліста з земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (а.с.9).

Інший спеціаліст з земельних відносин ОСОБА_5 має базову середню педагогічну освіту (а.с.100), з 1985 по 1991 роки працювали вихователькою у дитячому садку, на посаді землевпорядника працювала на різних підприємствах в періоди: з 22 квітня 1991 року по 15 грудня 1997 року, з 01 січня 1998 по теперішній час на посаді спеціаліста земельних відносин Маломихайлівської сільської ради.

Згідно свідоцтва, виданого ОСОБА_4 Дніпропетровським обласним УЗР (копія, а.с.104) у 1999 році вона підвищила свою кваліфікацію за спеціальністю «землевпорядкування», при цьому представник відповідача не надав документи, що ОСОБА_4 має базову освіту, кваліфікацію за якою підвищила.

Згідно свідоцтва, виданого ОСОБА_2 Дніпропетровським учбовим центром по перепідготовці та підвищенню кваліфікації у 2002 році, вона підвищила свою кваліфікацію з питань «реформування земельних відносин та ведення державного земельного кадастру» (копія, а.с.143).

Стосовно продуктивності праці - сторони надали суду копії наказів про преміювання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у 2016 році, але суд вважає, що таке порівняння буде некоректним, оскільки преміювання здійснювалося під час, коли дві порівнювані особи працювали в двох різних сільських радах, а не в одній юридичній особі. Але в той же час суд звертає увагу сторін, що згідно рішення 3 сесії сьомого скликання Гаврилівської сільської ради від 24 грудня 2015 року землевпоряднику ОСОБА_2 було призначено виплату премії у 2016 року у розмірі 100% посадового окладу саме у звязку з великою кількістю землекористувачів та площі земель (копія, а. с. 84).

03 квітня 2017 року ОСОБА_2 була попереджена про майбутнє звільнення із займаної посади у звязку із скороченням штатної одиниці, на час скорочення у виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради перебували у штаті та працювали дві особи на посаді спеціаліста земельних відносин.

З розпорядження сільського голови №14-К-Р від 03 квітня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 повинна була бути звільненою з 05 червня 2017 року з посади у звязку із скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Звільнення відбулося 23 червня 2017 року після виходу ОСОБА_2 з лікарняного, на якому вона перебувала з 02 червня 2017 року по 22 червня 2017 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося із порушенням норм Закону, а тому вважав позовні вимоги обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40,41 КЗпП України.

Трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

У трудових правовідносинах, з урахуванням суті позовних вимог, виконання вимог трудового законодавства доводить роботодавець, а не звільнений працівник.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників

Частиною 2 ст.40 КзпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами 1 та 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач жодних намагань працевлаштувати ОСОБА_2 не вчиняв.

Матеріалами справи також підтверджується той факт, що позивача було звільнено з займаної посади з грубим порушенням норм чинного законодавства.

Порівняльний аналіз був здійснений поверхнево.

Жодних посад у Маломихайлівської сільській раді Покровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 не пропонувалось.

Крім того, позивача було звільнено з посади 23 червня 2017 року на підставі розпорядження сільського голови від 03 квітня 2017 року про звільнення її з займаної посади з 05 червня 2017 року.

В той час коли про звільнення потрібно було винести розпорядження в день самого звільнення.

Доводи апеляційної скарги про дотримання процедури звільнення визначеної законодавством спростовуються матеріалами справи.

Посилання апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції стягнувши середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення вийшов за межі позовних вимог колегією суддів відхиляються оскільки стягнення заробітної плати по день ухвалення рішення визначено законодавством та не є виходом за межі позовних вимог.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовим особам органів місцевого самоврядування присвоюються ранги на рівні тих, які вони мали відповідно до Закону України «Про державну службу». Тобто, за посадовими особами місцевого самоврядування, посади яких на момент набрання чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» було віднесено до відповідних категорій посад державних службовців, зберігається така сама категорія та присвоюється такий самий ранг, який вони мали відповідно до Закону України «Про державну службу». Таким чином, займана ОСОБА_2 посада спеціаліст земельних відносин виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області є посадою місцевого самоврядування та не відноситься до посади державного службовця.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 22 березня 2018 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_6