Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/778/2358/18
Головуючий у 1 інстанції: Міщенко Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішенняМелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, ухвалене в м. Мелітополі 02 квітня 2018 року (повний текст судового рішення складено 6 квітня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за № 298/ОС від 19 вересня 2017 року про звільнення його з посади машиніста тепловоза цеха експлуатації відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України та поновити його на зазначеній посаді. Також просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, за період з 20 вересня 2017 року і по день поновлення його на роботі.

Під час розгляду справи позивач уточнив свої вимоги, просив визнати незаконним та скасувати вищезгаданий наказ про його звільнення, поновити його на роботі, окрім того стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючі з 20 вересня 2017 року і до 30 березня 2018 року в розмірі 71 383 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі на посаді машиніста тепловоза цеха експлуатації в Структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» та виплати заробітну плату за один місяць в розмірі 11 143 грн.50 коп. Окрім того, просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на його користь моральну шкоду в сумі 15 000 грн. та судові витрати по цій справі покласти на відповідача.

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що він вже 17 років працює машиністом у Мелітопольському локомотивному депо. Договір про матеріальну відповідальність не підписував. В ніч 31 серпня 2017 року його викликали на роботу, як резервного машиніста, взагалі то була не його зміна. Тієї ночі сталась крадіжка пального, при цьому один тепловоз перебував на ремонті та він не міг за ним спостерігати. До тепловозу під його керуванням ніяких зауважень немає, тієї ночі він виконував маневри по депо. При перевірці палива він присутній не був, адже в той час його забрали співробітники поліції. Ані про акти, ані про перевірки щодо недостачі палива він не знав, дізнався лише перед засіданням профспілкового комітету, оскільки їх йому ніхто не надавав, він їх не читав та не підписував. З цих підстав його звільнили за втратою довіри, однак він крадіжку не вчиняв. Вважає своє звільнення незаконним, а тому просить скасувати наказ, поновити його на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу в заявленому розмірі. Також зазначив що внаслідок незаконних дій відповідача йому спричинена моральна шкода, адже вже досить тривалий час він перебуває без роботи, і, відповідно, без засобів до існування, що ставить його та його сімю в дуже скрутне становище. Він проживає разом з батьками та неповнолітньою донькою, окрім того має ще малолітнього сина, що знаходяться на його утриманні. Несправедливе рішення відповідача викликає у нього почуття образи, тому що він добросовісно пропрацював в Мелітопольському локомотивному депо більше 17 років, дорожив своєю роботою, своєю репутацією та ставленням до нього в колективі. Спричинену шкоду оцінює в 15 000 гривень.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 квітня 2018 року позов задоволено.Визнано незаконним та скасовано наказ Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за № 298/ОС від 19 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_4 з посади машиніста тепловоза цеха експлуатації відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_4 на посаді машиніста тепловоза цеха експлуатації в Структурному підрозділі «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця». Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 20 вересня 2017 року до 30 березня 2018 року в розмірі 71383 грн. з урахуванням податків та обовязкових зборів та окремо моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник ПАТ «Укрзалізниця» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 січня 2000 року ОСОБА_4 був прийнятий на роботу в Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» в якості помічника машиніста тепловоза і електровоза (Наказ начальника депо № 2 від 06.01.2000 року, запис в трудовій книжці за № 2).

14 листопада 2014 року був переведений на посаду машиніста тепловоза цеха експлуатації (Наказ № 355/ОС від 14.11.2014 року, запис в трудовій книжці за № 9).

01 грудня 2015 року, внаслідок реорганізації, Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» було перетворено в Структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Наказом № 298/ОС від 19 вересня 2017 року позивача було звільнено з роботи з посади машиніста тепловоза цеха експлуатації Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за вчинення дій, що дають підстави для втрати довіря до нього з боку уповноваженого власником органу у відповідності до п.2 ст.41 КЗпП України, про що зроблено запис у трудовій книжці за № 12.

З наказом про звільнення позивач був ознайомлений 19.09.2017 року, зробивши при цьому запис про свою незгоду з даним наказом. Копію наказу він отримав.

Підставою для звільнення позивача є наказ № 270 від 01 вересня 2017 року «Про результати раптової перевірки керівництвом працівників депо», яким зазначено що машиністом тепловоза ОСОБА_4, були допущені грубі порушення вимог нормативних документів, а саме вимог п.2.2.7, 3.6 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27.12.2002 року, вимог Інструкції «Про порядок дій локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпірування та технічному обслуговуванні тепловозів серії 2ТЕ-116», затвердженої начальником депо 24.11.2015 року, вимог п.3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» № ЦТ-0106 від 22.11.2004 року, вимог п.2.2, 2.3, 2.4 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27.12.2002 року, вимог п.3 «Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту», погодженого 29 липня 1992 року з Радою профспілки та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55, внаслідок чого йому була виражена недовіра та направлено подання профспілковій організації Мелітопольського локомотивного депо для отримання згоди на звільнення.

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо № 22 від 15 вересня 2017 року у надані згоди на звільнення ОСОБА_4 на підставі п.2 ст.41 КЗпП України було відмовлено.

Мотивацією відмови було те, що він не підпадає під дію п.2 ст.41 КЗпП України, договір про матеріальну відповідальність з ним не може бути укладений. Адміністрація підприємства не надала конкретних доказів його вини в скоєнні злочину, кваліфікацію дій робітника встановлює виключно вирок суду.

Стаття 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч.2 ст.41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року розяснено, що звільнення з підстав втрати довір'я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Підставою для втрати довіри та звільнення позивача слугує виявлення факт крадіжки дизельного палива, що відбувались в Мелітопольському локомотивному депо в ніч 31 серпня 2017 року.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ході судового розгляду відповідачем не надано жодного належного доказу причетності позивача до крадіжки палива в локомотивному депо м. Мелітополя 31 серпня 2017 року.

Саме винні дії працівника дають підстави для його звільнення на підставі ч.2 ст.41 КЗпП України, а тому звільнення ОСОБА_4 за цією статтею не може вважатись законним.

Окрім того, суд попередньої інстанції враховав положення ст.43 КЗпП України, про те, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Оцінюючи зміст прийнятого рішення профспілкового комітету, суд першої інстанції вважав його цілком обґрунтованим, і хоча обґрунтування викладено стисло, однак зміст його цілком зрозумілий та узгоджений з обставинами подій 31 серпня 2017 року.

Враховуючі наведене, суд попередньої інстанції вважав за необхідне визнати незаконним та скасувати наказ Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за № 298/ОС від 19 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_4 з посади машиніста тепловоза цеха експлуатації відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України та поновити його на зазначеній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у визначеному судом розмірі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Матеріали справи, апеляційна скарга, не містять доказів наявності вини позивача у вказаних у наказі про звільнення нестачах палива, навпаки вказують на викрадення палива іншими особами, які і затримувались на місці події працівниками роботодавця, без зговору (згоди, домовленості) з позивачем, а тому висновки суду є вірними.

Доводи апеляційної скарги щодо невмотивованого рішення профспілкового комітету, про наявність підписаного маршрутного листа, про виявлену нестачу палива, про наявність відповідальності за схоронність локомотивів, про те, що суд не встановив всіх фактичних обставин, про те, що факт крадіжки не був єдиною підставою для втрати довіри та звільнення позивача, про наявність інших порушень, що стали підставою для звільнення, про те, що позивач не довів наявності дій щодо запобігання крадіжці палива, про наявність іншої судової практики, та невірним визначенням розміру судового збору, невірним застосуванням судом норм трудового законодавства, про відсутність підстав для задоволення позову зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави своїх заперечень проти позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків. Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» залишити без задоволення, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 квітня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 11 червня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: