Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 489/5328/16-ц

провадження № 61-11624св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго»,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго», в особі представника - ОСОБА_4, на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2016 року в складі судді Кирильчука О. І., та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2016 року в складі суддів: Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року ПАТ «Миколаївобленерго» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за недовраховану електричну енергію в розмірі 8 337 грн 50 коп., за послуги, які були спожиті та не оплачені відповідачем.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2016 року позовну заяву ПАТ «Миколаївобленерго» до ОСОБА_5 про стягнення боргу за електричну енергію повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2016 року позовну заяву ПАТ «Миколаївобленерго» було залишено без руху із наданням позивачу строку у п'ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме надання оригіналу довіреності на представництво інтересів позивача ОСОБА_4 08 листопада 2016 року ОСОБА_6, яка зазначена як представник позивача, подано копію довіреності, завіреної підписом діловода з прикладенням печатки «Згідно з оригіналом». Вказавши, що позивачем не виконано вимоги ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2016 року та не надано суду оригіналу довіреності на представництво інтересів позивача, суд першої інстанції на підставі статті 121 ЦПК України визнав позовну заяву ПАТ «Миколаївобленерго» неподаною та повернув її позивачу.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2016 року судове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Миколаївобленерго», в особі представника - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що, на думку скаржника, вимоги ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2016 року позивач виконав належним чином, надавши суду копію довіреності, яка засвідчена відповідно до ДСТУ 4163-2003 від 01 вересня 2003 року, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55 (далі - ДСТУ 4163-2003). Відповідно до положень пункту 5.27 ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів &quen;Згідно з оригіналом&quou;, назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Оригінал довіреності представника ПАТ «Миколаївобленерго» зберігається на підприємстві і не міг бути наданий суду.

28 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 1 ЦПК України, в редакції чинній на момент звернення позивача із позовом у даній справі, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 3 ЦПК України в указаній редакції передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 38 ЦПК України у відповідній редакції надає право сторонам та іншим особам брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

За змістом частини третьої статті 38 ЦПК України юридичних осіб представляють у цивільному процесі їхні органи, що діють в межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники.

Процесуальний представник діє у цивільному процесі від імені і в інтересах іншої особи в межах наданих нею повноважень.

Повноваження представника юридичної особи підтверджуються її довіреністю, яка видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, посвідченою печаткою юридичної особи. Оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, посвідчені суддею, приєднуються до справи (частини перша, третя, п'ята статті 42 ЦПК України в указаній редакції).

Відповідно до частин першої та другої статті 44 ЦПК України у відповідній редакції представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Таким чином, набуття правосуб'єктності процесуального представника і здійснення його процесуальних функцій можливе за наявності відповідних повноважень, підтверджених визначеними цивільно-процесуальним законом та належно оформленими документами (статті 42, 44 ЦПК України у відповідній редакції).

Вимоги статті 119 ЦПК України у відповідній редакції передбачали, що позовна заява подається в письмовій формі і повинна містити дані, вказані у частині другій статті. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання.

Якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження (частина восьма статті 119 ЦПК України у відповідній редакції).

Судами попередніх інстанцій указано, що частина восьма статті 119 ЦПК України у відповідній редакції імперативно встановлює обов'язок надавати до суду саме оригінал довіреності, а не її копії.

Виходячи зі змісту статті 119, пункту 3 частини третьої статті 121 ЦПК України у відповідній редакції, при зверненні представника юридичної особи до суду суд зобов'язаний належним чином перевірити повноваження особи, яка діє від імені юридичної особи, відповідність виданої представникові юридичної особи довіреності вимогам закону, зокрема, наявність у посадової особи, яка підписала довіреність, передбачених законом, статутом або положенням юридичної особи, повноважень на це.

Частини перша та друга статті 121 ЦПК України у відповідній редакції передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судами попередніх інстанцій установлено, що позовна заява подана за підписом представника позивача ОСОБА_4, на підтвердження повноважень якого до позовної заяви оригінал довіреності не надано.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2016 року позовну заяву ПАТ «Миколаївобленерго» залишено без руху, у зв'язку з невідповідністю заяви вимогам частини восьмої статті 119 ЦПК України в указаній редакції, оскільки до позовної заяви не долучено оригінал довіреності позивача про надання повноважень на представництво інтересів позивача ОСОБА_4, що є недоліком позовної заяви.

На виконання указаних вимог суду першої інстанції представник позивача надала до суду першої інстанції копію виданої на ім'я ОСОБА_4 довіреності, з печаткою «згідно з оригіналом» та завіреної підписом діловода.

Дослідивши матеріали, надані позивачем на усунення недоліків позовної заяви та перевіривши їх на відповідність вимог чинного процесуального законодавства, установивши, що позивач не виконав вимоги ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2016 року та не надав судуоригіналу довіреності на представництво інтересів позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі статті 121 ЦПК України обґрунтовано визнав позовну заяву ПАТ «Миколаївобленерго» неподаною та повернув її позивачу.

Доводи касаційної скарги про те, що вимоги ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2016 року позивач виконав належним чином, спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги про належне оформлення копії довіреності на ім'я ОСОБА_4, яка надано до суду першої інстанції.

Пунктом 5.27 ДСТУ 4163-2003, положеннями якого обґрунтовано пояснення позивача, передбачено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів &qu: ;Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту.

Як було установлено судами, до суду першої інстанції позивачем надано копію виданої на ім'я ОСОБА_4 довіреності, з печаткою «згідно з оригіналом», яка містить підпис особи, ініціалів та прізвища якої не зазначено, та слово «діловод», що, як вірно указано судами попередніх інстанцій, не відповідає вимогам пункту пункту 5.27 ДСТУ 4163-2003.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій та невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Крім того, ПАТ «Миколаївобленерго» не позбавлено права звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, які вважає порушеними, у строки, спосіб та в порядку, що передбачений вимогами законодавства.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго», в особі представника - ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв