Справа № 369/5494/16-ц
Провадження №2/369/164/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.,

за участі секретаря Кузьменко П.О.,

розглянувши заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1,, третя особа: ОСОБА_3, про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

14.03.2018 року представник позивача ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що спір між Позивачем та Відповідачем виник щодо земельної ділянки, площею 0,1517 га, кадастровий номер :03:001:0053, розташованої за адресою: с. Нове, вул. Сагайдачного, Києво-Святошинського району Київської області, далі - «земельна ділянка».

Позивач набув право власності на зазначену земельну ділянку від свого діда ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 27.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 5569 та зареєстрованого 19.11.2008 року в Тарасівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області. Право власності Позивача на земельну ділянку підтверджується державним актом на право приватної власності на земельнуділянку серії НЖ № 470254 від 19.02.2009 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 30.

Копія договору дарування та копія державного акту на право приватної власності на земельну ділянку містяться в матеріалах справи.

На початку 2014 року Позивачу стало відомо, що Відповідач набув право власності на цю ж саму земельну ділянку на підставі договору дарування від 28.10.2010 року (укладеного між Відповідачем та дідом Позивача - ОСОБА_5), посвідченого та зареєстрованого за № 1-1977 державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори ОСОБА_7.

Відповідач, на підставі рішення Тарасівської сільської ради № 10/1 від 22 червня 2012 року, змінив цільове призначення земельної ділянки з «ведення особистого селянського господарства» на «будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» та 26.09.2012 року отримав в Управлінні Держкомзему у Києво- Святошинському районі Київської області новий державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 684552.

18.09.2013 року згідно договору купівлі-продажу право власності на земельну ділянку перейшло від Відповідача до ОСОБА_3 (третя особа).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22.09.2015 року у справі № 396/11928/14- ц визнано недійсним договір дарування, укладений 28.10.2010 року між ОСОБА_5 та Відповідачем (ОСОБА_2); визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія КВ № 106671 від 10 лютого 2004 року, площею 0,1517 (кадастровий номер :03:001:0053), яка розташована по вул. Сагайдачного в с. Нове Тарасівської сільської ради Києво-Святошинської району Київської області та скасовано його державну реєстрації. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 23.12.2015 року залишив рішення суду апеляційної інстанції в силі.

В зазначеному рішенні апеляційного суду зазначено: «Оскільки спірна земельна ділянка під час перебування в чужому володінні була перероблена та втратила індивідуальні характеристики, витребувати її в порядку ст. 388 Цивільного кодексу України не можливо, а позовних вимог із застосуванням зобовязально-правових способів захисту права власності відповідно до положень гл. 83 Цивільного кодексуУкраїни ОСОБА_1 не заявляв, його порушене право в межах предявленого позову захисту не підлягає».

Копія рішення Апеляційного суду Київської області від 22.09.2015 року у справі № 396/11928/14-ц міститься в матеріалах справи.

У звязку з тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 22.09.2015 року у справі № 369/11928/14-ц (набрало законної сили 28.10.2015 року) визнано недійсним договір дарування, на підставі якого було зареєстровано право власності на земельну ділянку за Відповідачем, та з огляду на неможливість повернення земельної ділянки Позивачу в натурі, Позивач на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. І213 Цивільного кодексу України звернувся з позовом до Відповідача (ОСОБА_2) про стягнення з останнього на користь Позивача (ОСОБА_1) вартості безпідставно набутої Відповідачем земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0053, яка розташована по вул. Сагайдачного в с. Нове Тарасівської сільської ради Києво-Святошинської району Київської області, а Києво-Святошинським районним судом Київської області було порушено провадження у цій справі №369/5494/16-ц.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області у даній справі було призначено судову оціночно-земельну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання «Яка була дійсна ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1517 га, кадастровий номер :03:001:0053, розташованої по вул. Сагайдачного в с. Нове Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області станом на 17.11.2014 року (дату подання Позивачем позову по справі № 369/11928/14-ц про витребування земельної ділянки).

Згідно висновку експерта вартість земельної ділянки складає 523 450,00 грн.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача вартості земельної ділянки, яка неправомірно вибула з володіння Позивача, однак через зміну її індивідуальних характеристик не може бути повернута Позивачу в натурі.

Накладення арешту на нерухоме майно (квартиру), яка належить Відповідачу, не перешкоджає Позивачу також просити суд накласти арешт на грошові кошти Відповідача, які знаходяться на його банківських рахунках, оскільки це не протирічить положенням ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України.

Оскільки вартість нерухомого майна Відповідача, згідно інформаційної довідки № 116020364 від 02.03.2018 року, є значно нижчою від ціни заявленого позову, що може мати наслідком неможливість повного виконання Відповідачем судового рішення, що призведе до невиконання правосуддям свого основного завдання - повного та ефективного захисту порушеного права - накладення арешту на грошові кошти Відповідача є гарантією належного виконання Відповідачем рішення суду, у разі його прийняття на користь Позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до чч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно дороз'яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову»при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

На підтвердження викладених у заяві обставин, заявником надана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 116020364 від 02.03.2018 року, Відповідачу на праві власності належить квартира, загальною площею 36,6 кв.м., вартістю 18 023,00 гри., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), житловий масив Тополя-1АДРЕСА_1.

Враховуючи ціну позову - 568 900,00 грн., а також враховуючи, що невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду на випадок задоволення позову, то суд вважає доцільним, співмірним і необхідним застосувати захід забезпечення у вигляді заборони відчуження належної відповідачу квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), житловий масив Тополя-1АДРЕСА_1.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення заяви позивача в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача, оскільки в цій частині клопотання заявлено не конкретно, не вказано на якому рахунку знаходяться кошти, що підлягають арешту. Крім того, застосування заходу забезпечення позову по відношенню до іншого майна - квартири відповідача - є достатнім для забезпечення позову у даній справі, враховуючи ціну позову. При цьому відповідач має право на подання заяви про зміну способу забезпечення, і, зокрема, зміну майна, щодо якого слід вжити захід забезпечення.

Керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, що проживає за адресою: 08154, Київська область, м. Боярка, вул. Миру, 48) загальною площею 36,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), житловий масив Тополя-1АДРЕСА_1, із забороною будь-яким особам вчиняти будь-які правочини і будь-які реєстраційні дії щодо виникнення, переходу або припинення права власності на вказану квартиру.

В іншій частині вимог відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку учасниками справи протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання. Ухвала виконується негайно.

Суддя Д.Д.Усатов