Справа № 161/8584/18
Провадження № 2/161/3781/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

04.06.2018 представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивує тим, що 18.10.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було підписано заяву № б/н про отримання банківських послуг, відповідно до умов якої останній отримав кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі передбаченому договором на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки позичальник ОСОБА_2 свої зобовязання по кредитному договору не виконав, станом на 30.04.2018 у нього утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами та штрафами в розмірі 106348,32 грн.

А тому просив, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору.

09.07.2018 у справі було ухвалено заочне рішення, яке за заявою відповідача було скасоване ухвалою суду від 12.09.2018.

Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні вимоги позову не визнали, заперечували щодо його задоволення. Відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що отримав карту зі встановленим лімітом 100 грн., потім кредитний ліміт було збільшено до 5 000 грн. Даною карткою користувався до 2014 року, погашав заборгованість, частково кошти вносила мама. Дія картки закінчилась в 2015 році, далі нею не користувався, був впевнений, що заборгованості немає, банк не повідомляв про заборгованість. Одночасно стороною відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Зазначали, що оскільки Умови надання банківських послуг не містять підпису позичальника, то визначений строк позовної давності 50 років застосовувати не можна. На спірні правовідносини поширюється загальний строк позовної давності в 3 роки.

Заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України.

Судом встановлено, що 18.10.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7-14). Умовами кредитування також передбачені порядок нарахування та сплати процентів, погашення боргових зобовязань, комісії, пені та штрафи.

Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідач погодився з тим, що підписана ним анкета - заява разом з разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htpp://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надав.

Особливістю даного договору є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 надано в користування банківську картку «Кредитка Універсальна» № 404261 строком дії до 02/15 (лютий 2015 року) (а.с. 7 зворот, 39). Кредитний ліміт на день видачі картки встановлений в розмірі 100 грн. В подальшому, банком було збільшено розмір кредитного ліміту до 5000 грн. За мовчазною згодою, шляхом фактичного користування коштами, відповідач погодився на збільшення кредитного ліміту.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 порушуючи умови договору, свої зобовязання за договором належним чином не виконував, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним.

Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5-6) вбачається, що станом на 30.04.2018 у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 106 348,32 грн., з яких: заборгованість за кредитом 4 994,81 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 92 751,21 грн., заборгованість за пенею та комісією 3 300 грн. та штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг 5 302,30 грн.

Не визнаючи заявлені банком позовні вимоги, стороною відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що строк дії картки № 404261 виданої 18.10.2008, закінчився в лютому 2015 року, а саме в останній день місяця, як це передбачено Договором. Дане твердження в судовому засіданні сторонами не спростоване.

Як вбачається з п.п. 3.1.3. та 3.1.4. п. 3 Розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною Договору, - після закінчення терміну дії відповідної картки, банком продовжується строк її дії на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим строку дії). Строк дії картки миттєвої видачі продовженню не підлягає (а.с. 13 зворот).

Таким чином, позивачем не надано доказів отримання відповідачем у ПАТ КБ «ПриватБанк» нової кредитної картки з іншим строком дії.

Судом достовірно встановлено, що відповідачем останній платіж по погашенню заборгованості за Договором було здійснено 11.10.2015, чим визнано факт існування заборгованості, а відтак, і перервано позовну давність.

Позов подано 04.06.2018, тобто в межах трирічного строку позовної давності. А тому, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до задоволення не підлягає.

З розрахунку заборгованості (а.с. 5,6) вбачається, що у позичальника на день закінчення строку дії картки заборгованість за тілом кредиту становила 4994,81 грн. (4806,80 грн. поточна заборгованість, 188,01 грн. прострочена заборгованість за кредитом).

Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Разом з тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Такого висновку дійшла Велика палата Верховного суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18.

Судом встановлено, що останнім місяцем дії кредитної картки є лютий 2015 року. А тому, позов в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає до задоволення в повному обсязі станом на лютий 2015 року в розмірі 2 961,71 грн.

Після закінчення дії картки, кредитор вправі захищати свої інтереси шляхом нарахування інфляційних втрат та 3% річних як відповідальність прострочення виконання грошового зобов'язання згідно зі ст. 625 ЦК України. Однак, таких вимог в даному позові не заявлено.

Крім того, заявивши вимогу про стягнення з відповідача пені та штрафу за невиконання умов договору банк застосував подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання. Застосування до відповідача подвійної відповідальності суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 21.10.2015 року справа №6-2003цс15.

Суд вважає, що до задоволення в частині санкцій підлягає вимога щодо стягнення з відповідача штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг 647,83 грн. А отже, вимога про стягнення неустойки в частині стягнення пені до задоволення не підлягає.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 8 604, 35 грн., з яких: заборгованість за кредитом 4994,81 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 2961, 71 грн., штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг 647,83 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог (8,09%=142,55 грн.).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 511, 525, 526, 536, 553, 554, 651, 1048, 1054, 1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: с. Коршів, вул. Лесі Українки, 11, Луцького району Волинської області, РНОКПП НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором від 18.10.2008 в розмірі 8 604 (вісім тисяч шістсот чотири) гривні 35 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 4994,81 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 2961, 71 грн., штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг 647,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: с. Коршів, вул. Лесі Українки, 11, Луцького району Волинської області, РНОКПП НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) 142 (сто сорок дві) гривні 55 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.11.2018.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій