Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №320/2176/17 Головуючий у 1 інстанції Купавська Н.М.
Провадження № 22-ц/778/2258/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення особи від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 01 жовтня 2016 року помер її брат ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок №89 по вул.Шкільна в с.Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, який належав йому на праві приватної власності.

Спадкоємців першої черги за законом після смерті брата немає, вона є спадкоємицею другої черги за законом, оскільки є рідною сестрою померлого. Вона прийняла спадщину після смерті брата шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Між тим, вона не має можливості оформити спадщину після смерті брата у звязку з тим, що її брат за 2 місяці до своєї смерті зробив особисте розпорядження - заповіт, яким заповідав все належне йому майно відповідачці ОСОБА_4. Відповідачка є рідною дочкою колишньої дружини її брата, яка скориставшись його довірою тим, що коли у брата виявили пухлину органів брюшної полості, завірила його в повному одужанні та зціленні від хвороби у народних знахарів, після чого повезла ОСОБА_5 до свого місця проживання в смт. Якимівка. В той же день, вона відвезла брата до приватного нотаріуса Якимівського нотаріального округу ОСОБА_6, який посвідчив заповіт, в якому ОСОБА_5 заповідав все належне йому майно відповідачці. Коли вона дзвонила брату, то останній скаржився, що його не лікують, гроші закінчилися та у нього забрали паспорт і він не може повернутися додому та хоче скасувати раніше складений заповіт на відповідачку. Пізніше, коли вона намагалася сама додзвонитися та відшукати брата в смт.Якимівка, то все було марно, а після звернення до поліції дізналася, що брата вже немає в живих і що він похований в смт.Якимівка. Вважає, що відповідачка своїми діями перешкоджала її брату скасувати заповіт.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд усунути від права на спадкування ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5, померлого 01 жовтня 2016 року.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подалаапеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що судом першої інстанції не встановлено ті фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спарви. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях ЦПК України, визначено обовязковість установлених судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що обставини, викладені в апеляційній скарзі щодо введення нею ОСОБА_5 в ману щодо методів лікування повністю необґрунтовані і безпідставні, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді першої інстанції. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позивачем не надано, а судом не добуто жодних переконливих доказів на їх підтвердження.

Судова колегія погоджується з правильним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Встановлено, що 01 жовтня 2016 року помер ОСОБА_5, який був рідним братом ОСОБА_3

За життя ОСОБА_5 25 липня 2016 року склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідав ОСОБА_4

Відповідно до довідки КУ «Мелітопольський онкологічний диспансер» Запорізької обласної ради від 02.12.2016, № 681, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на обліку у Мелітопольському онкологічному диспансері з 01.06.16 року з діагнозом «Карцинома селезінкового кута ободової кишки ст.ІV ТЗNОМ1 mts hераг гр. IV». Стан на момент огляду середньої тяжкості. Видана довідка на симптоматичне лікування за місцем проживання та призначення при больовому синдромі наркотичних засобів. Догляд за стомою.

Згідно довідки виконавчого комітету Якимівської селищної ради ОСОБА_5 на день смерті проживав разом із відповідачкою ОСОБА_4 по вул.Щорса, 77 в смт.Якимівка

Після його смерті заяву про прийняття спадщини за законом подала ОСОБА_3, як сестра померлого, а також відповідачка ОСОБА_4, яка прийняла спадщину за заповітом, що підтверджується копією спадкової справи №64/2016, заведеної після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7

Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до ч.2 статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Даний заповіт не скасований.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що для усунення відповідача від права на спадкування із застосуванням положень ч.2 ст. 1224 ЦК України, позивачу необхідно було надати суду беззаперечні докази таких обставин (у сукупності), зокрема, докази того, що спадкодавець мав дійсні наміри скасувати заповіт, а відповідачка вчиняла або намагалася вчинити певні реальні дії щодо умисного перешкоджання спадкодавцю в цьому.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заповіт був складений в липні 2016 року і в ОСОБА_5 було достатньо часу його змінити чи скласти новий на користь позивачки. Як встановлено в судовому засіданні він сам до вересня 2016 року їздив за пенсією в с.Костянтинівка, а у вересні його привозила відповідачка, коли він особисто отримав пенсію, тобто, гроші в нього були і в будь-який момент він міг залишитись у себе в будинку в с.Костянтинівка та при бажанні не повертатись до дружини та відповідачки. Але, навіть при такому захворюванні всі свідки пояснили, що ОСОБА_5 сам пересувався, навіть торгував, їздив за пенсією з смт.Якимівка Якимівського району до с.Костянтинівка Мелітопольського району. І тільки останній раз у вересні 2016 року його привозила за пенсією відповідачка.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не було надано доказів про існування звернень до органів внутрішніх справ з приводу здійснення такого тиску або будь-якої неправомірної поведінки відповідачки у відношенні спадкодавця або позивачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що спадкодавець мав намір скасувати заповіт є лише припущеннями, які не можуть бути узяті судом до уваги при ухваленні рішення у цій справі, в силу ч.6 статті 81 ЦПК України, відповідно до якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, проаналізувавши спірні правовідносини, суд першої інстанції правильно встановив, що відсутні підстави усунення відповідача від права на спадкування із застосуванням положень ч. 2 ст. 1224 ЦК України відсутні.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги повністю повторюють зміст її позовної заяви, були предметом дослідження суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку у своєму рішенні, і повторної перевірки ці доводи не потребують.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: