Провадження № 22-ц/772/7/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 рокуСправа № 127/15952/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Берегового О.Ю., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача Нижника Д.П.; відповідача ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_5; третьої особи ОСОБА_6 і його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсного правочину - проведення реституції між сторонами кредитного договору, що визнаний судом недійсним, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 акціонерного товариства «Універсал Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, про застосування наслідків недійсного правочину, що визнаний судом недійсним внаслідок обману,

Рішення ухвалив суддя Федчишин С.А.

Рішення ухвалено о 9.24 год. у м. Вінниці.

Повний текст рішення складено - невідомо

В с т а н о в и л а:

25 липня 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, про застосування наслідків недійсного правочину - проведення реституції між сторонами кредитного договору, що визнаний судом недійсним.

Свої вимоги позивач мотивував, тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 2 вересня 2015 року задоволено позов ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління ДВС Головного управління юстиції у Вінницькій області і ОСОБА_6, про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, припинення дії, що порушує право та стягнення збитків.

Визнано кредитний договір № 037-2900/756-0344 від 24.10.2007 року, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4, недійсним.

Визнано виконавчий лист № 2-91 від 15.06.2010 року, виданий Староміським районним судом м. Вінниці таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_4 понесені збитки у розмірі 120 952,70 гр. і на користь держави судовий збір в розмірі 1 209,52 гр.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено, рішення Вінницького міського суду від 2 вересня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління ДВС Головного управління юстиції у Вінницькій області і ОСОБА_6, про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, припинення дії, що порушує право та стягнення збитків.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволено.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року скасовано, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 2 вересня 2015 року залишено в силі.

Оскільки кредитний договір № 037-2900/756-0344 від 24.10.2007 року, що укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4, визнаний недійсним, позивач просить застосувати наслідки недійсності правочину, зобов'язавши відповідача повернути банку все отримане нею на виконання цього договору.

При цьому позивач зауважив, що наслідки недійсності правочину залежать від того чи було його виконано.

На виконання умов кредитного договору банк надав, а позичальник ОСОБА_4 отримала 24.10.2007 року грошові кошти в сумі 396 283 швейцарських франків.

Позичальник протягом чинності кредитного договору частково повернула банку кошти: 75 010,12 швейцарських франків і 87 246,59 грн., що станом на 21.06.2016 року (день розрахунку реституції) разом складає 78 377,05 швейцарських франків.

Позивач вважає, що за загальним правовим наслідком недійсності кредитного договору, позичальник ОСОБА_4 зобов'язана повернути банку 318 005,95 швейцарських франків: (396 283 - 78 377,05).

Тому позивач просив застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з ОСОБА_4 на його користь 318 005,95 швейцарських франків, як виконання зобов'язання щодо повернення в натурі грошової суми в порядку абзацу 2 частини 1 статті 216 ЦК України, одержаної на виконання кредитного договору № 037-2900/756-0344 від 24.10.2007 року, який був визнаний недійсним, згідно рішення Вінницького міського суду від 02.09.2015 року, що набрало законної сили, згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2016 року та просив стягнути понесені ним судові витрати.

6 жовтня 2016 року відповідач ОСОБА_4 звернулась в суд із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Універсал Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6, про застосування наслідків недійсного правочину, що визнаний судом недійсним внаслідок обману.

Свої вимоги мотивувала тим, що кредитний договір визнаний недійсним внаслідок обману на підставі статті 230 ЦК України.

Виходячи із вимог статті 216 ЦК України, згідно якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю і в разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, банк за своїм позовом просив стягнути з неї як реституцію недійсного правочину виходячи із отриманої нею суми 396 283 швейцарських франків, але із урахуванням уже повернутих банку нею коштів на загальну суму 78 377,05 швейцарських франків, просив стягнути суму 318 005,95 швейцарських франків.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що за правилами частини 2 статті 230 ЦК України вона має право на відшкодування їй збитків у подвійному розмірі та моральної шкоди.

Через введення її в оману, банк, який застосував обман, зобов'язаний відшкодувати їй у подвійному розмірі виплачену нею банку за недійсним договором суму 78 377,05 швейцарських франків, що у подвійному розмірі складатиме 156 354,10 швейцарських франків, а також вона вважає, що якщо вона виходячи із вимог банку повинна повернути йому 318 005,95 швейцарських франків як реституцію, то відповідно до положень частини 2 статті 230 ЦК України вона просить стягнути цю суму як причинені їй збитки в подвійному розмірі, що становитиме 636 011,90 швейцарських франків, оскільки для неї це дійсно збитки, завдані вчиненням недійсного правочину.

Тому просила відшкодувати їй: 156 354,10 швейцарських франків, які вона сплатила банку та 636 011,90 швейцарських франків, які вона має повернути банку як реституцію, а разом 792 366,00 швейцарських франків, що по курсу (1 швейцарський франк - 21,793650 грн.) станом на 06.10.2016 року (день звернення до суду із зустрічним позовом) складає суму 17 268 547,28 грн.

Також просила стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн., оскільки вона зазнала сильного морального хвилювання через судові розгляди, обманні дії банку та інші обставини.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 7 грудня 2016 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_8 до ПАТ «Універсал Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсного правочину, що визнаний судом недійсним внаслідок обману, до спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 та первісний позов ПАТ «Універсал Банк» об'єднано в одне провадження.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2016 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» 318 005,95 Швейцарських франків.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, про застосування наслідків недійсного правочину, що визнаний судом недійсним внаслідок обману, відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати і постановити нове рішення, яким її зустрічний позов задовольнити повністю, а первісний позов ПАТ «Універсал Банку» задовольнити частково з врахуванням викладеного в апеляційній скарзі.

Зазначила, що рішення суду вважає незаконним і необґрунтованим у зв'язку із неправильним застосування судом першої інстанції норм матеріального права, із порушенням норм процесуального права та за наявності недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими і невідповідності висновків суду обставинам справи.

25 січня 2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено додаткове рішення, яким в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, відмовлено.

31 січня 2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено додаткове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_7 акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення із відповідача ОСОБА_4 на користь банку судових витрат у вигляді сплаченої банком суми судового збору в розмірі 120 818,76 грн.

На додаткові рішення суду від 25 січня 2018 року і від 31 січня 2018 року сторони апеляційних скарг не подали.

В судовому засіданні відповідач і її представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити без змін рішення суду.

Третя особа і її представник підтримали апеляційну скаргу, просять про її задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін і представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Староміського районного суду міста Вінниці від 19 лютого 2010 року задоволено позов ВАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 і ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_6 на користь ВАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 037-2900/756-0344 (на придбання майна, кредит зі зменшеними ризиками) від 24 жовтня 2007 року в розмірі 386 326,38 швейцарських франків, що станом на день ухвалення рішення суду еквівалентно 2 855 268,48 гр. та судові витрати: 1 700 гр. в рахунок повернення судового збору і 30 гр. - витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ВАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору, залишено без задоволення (том 1 а. с. 7-9).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, до якої приєднався ОСОБА_6, задоволено частково.

Рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 19 лютого 2010 року змінено: в резолютивній частині рішення слова «в розмірі 385326,38 швейцарських франків, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 2 855 268,48 гр.» замінено словами «в розмірі 2 854 427,31 гр., з яких 2 707 736,23 гр. суми дострокового стягнення кредиту, 109 697,77 гр. відсотків за користування кредитом, 35 298,10 гр. простроченої заборгованості, 1 695,20 гр. підвищених відсотків». В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення набуло законної сили 19.02.2010 року (том 1 а. с. 9 зворот).

Цим рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 19.02.2010 року, яке набрало законної сили, встановлені наступні обставини.

24 жовтня 2007 року ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 037-2900/756-0344 (на придбання майна, кредит зі зменшеними ризиками), відповідно до якого банк надав позичальнику ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 396 383 швейцарських франків, а позичальник зобов'язалася прийняти ці кошти, використовувати їх за призначенням та повернути їх у повному обсязі до 10.10.2023 року, згідно з графіком погашення заборгованості по кредиту (додаток № 2 до кредитного договору) та сплатити проценти в розмірі відповідно до пункту 1.1 кредитного договору. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: домоволодіння по вул. Примакова, 55-а у м. Вінниці.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 28 вересня 2010 року, яке набуло законної сили 9.10.2010 року, задоволено позов ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, про розірвання кредитного договору.

Розірвано кредитний договір № 037-2900/756-0344, укладений 24.10.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_4, з підстави, передбаченої статтею 651 ч. 2 ЦК України, тобто, з підстави істотного порушення договору стороною позичальника ОСОБА_4 (том 2 а.с.101-103).

Цим рішенням від 28.09.2010 року встановлено, що між ВАТ «Банк Універсальний» (перейменовано у ПАТ «Універсал Банк») і ОСОБА_4 24.10.2007 року укладено кредитний договір № 037-2900/756-0344, згідно якого позичальник ОСОБА_4 отримала кошти в сумі 396 283 швейцарських франків (том 2 а. с. 101-103).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 2 вересня 2015 року задоволено позов ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління ДВС Головного управління юстиції у Вінницькій області і ОСОБА_6, про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, припинення дії, що порушує право та стягнення збитків.

Визнано кредитний договір № 037-2900/756-0344 від 24.10.2007 року, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4, недійсним.

Визнано виконавчий лист № 2-91 від 15.06.2010 року, виданий Староміським районним судом м. Вінниці таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_4 понесені збитки у розмірі 120 952,70 гр. і на користь держави судовий збір в розмірі 1 209,52 гр. (том 1 а. с. 10-11).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено, рішення Вінницького міського суду від 2 вересня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління ДВС Головного управління юстиції у Вінницькій області і ОСОБА_6, про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, припинення дії, що порушує право та стягнення збитків.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволено.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року скасовано, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 2 вересня 2015 року залишено в силі (том 1 а. с. 12-15).

Із висновку експерта № 03/013/1430/3 судової економічної експертизи по матеріалам цивільної справи № 127/15952/16-ц, складеного 8 грудня 2017 року, вбачається, що в межах наданих на дослідження матеріалів справи та додаткових матеріалів, документально підтвердити видачу ОСОБА_4 кредиту в сумі 396 383,00 швейцарських франків по кредитному договору № 037-2900/756-0344 від 24 жовтня 2007 року, що відображена банком у роздруківці меморіального ордеру № 0372900CHF000001 від 24.10.2007 року та у виписках за рахунком 0003 та за рахунком 4882, не надається за можливе (по першому питанню); проведеними дослідженнями встановлено відображення банком за період з 24.10.2007 року по 19.09.2016 року (кінцева дата по наданим випискам банку) операцій з внесення ОСОБА_4 грошових коштів на користь ПАТ «Універсал Банк» на виконання кредитного договору № 037-2900/756-0344 від 24 жовтня 2007 року у загальній сумі 82 552,13 швейцарських франків, що на 4 175,08 швейцарських франків більше суми усього отриманих у валюті кредитування коштів, зазначеної у розрахунку банку (т. 1 а. с. 18-19) (по другому питанню); по третьому питанню відповідь не надається, оскільки питання виходить за межі компетенції експерта (том 3 а. с. 35-104).

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За правилами ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За правилами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Виходячи із таких вимог цивільного процесуального закону спір вирішується відповідно заявлених вимог по позову ПАТ «Універсал Банк» щодо застосування наслідків недійсного правочину у вигляді проведення реституції між сторонами кредитного договору в межах заявленої позивачем вимоги в сумі 318 005,95 швейцарських франків та за зустрічним позовом ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсного правочину, що визнаний судом недійсним внаслідок обману щодо стягнення збитків: в подвійній сумі від суми 78 377,05 швейцарських франків і в подвійній сумі від суми 318,005,95 швейцарських франків та моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

При цьому зважено на те, що за наслідками проведеної судової економічної експертизи кожен із позивачів за своїм позовом не змінили свої позовні вимоги, що є неможливим на стадії апеляційного розгляду справи.

Тому спір вирішується в межах заявлених позивачами вимог.

Отже, по справі достовірно встановлено, що за умовами кредитного договору № 037-2900/756-0344 від 24.10.2007 року позичальник ОСОБА_4 отримала в ПАТ «Універсал Банк» грошові кошти в розмірі 396 383 швейцарських франків.

Також матеріалами справи встановлено та добровільно визнано сторонами, що в період дії даного кредитного договору позичальник в рахунок погашення кредиту сплатила 78 377,05 швейцарських франків, залишок боргу склав 318 005,95 швейцарських франків (396 383 - 78 377,05).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнями учасників справи, їхніх представників.

По даній справі такі визнані сторонами обставини зазначені: позивачем ПАТ «Універсал Банк» - у позовній заяві, поданій 25.07.2016 року (том 1 а. с. 2-6), відповідачем ОСОБА_4 у поданій нею 06.10.2016 року зустрічній позовній заві (том 2 а. с. 74-78).

Частково такі обставини знайшли своє підтвердження у дослідницькій частині висновку експерта № 03/013/1430/03 судово-економічної експертизи по матеріалам цивільної справи № 127/15952/16-ц, складеного 8 грудня 2017 року (том 3 а. с. 36-104).

Судовим рішенням від 2 вересня 2015 року, яке набрало законної сили, кредитний договір № 037-2900/756-0344 укладений 24.10.2007 року, визнаний недійсним на підставі статті 230 ЦК України, як правочин, що вчинений під впливом обману.

Відповідно до частини 1 статті 1057-1 ЦК України у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За правилами частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно роз'яснень наданих у пунктах 5-7, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 6 листопада 2009 року відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (пункт 5).

Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина 1 статті 216 ЦК) (пункт 7).

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину (пункт 10).

Недійсний правочин породжує лише ті юридичні наслідки, які пов'язані з його недійсністю.

Недійсний правочин може виконати лише одна з сторін. У такому випадку друга сторона має повернути все одержане стороні, що виконала правочин, що є односторонньою реституцією, можливість застосування якої випливає з тексту частини 1 статті 216 ЦК України.

Врахувавши такі положення матеріального закону, вірним є висновок про наявність правових підстав для застосування наслідків недійсності правочину, а саме - у проведенні реституції між сторонами кредитного договору, що визнаний судом недійсним, у вигляді стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» всього нею отриманого за визнаного судом недійсним правочином.

Згідно вимог статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

З урахуванням вимог статей 216 і 236 ЦК України та встановлених по справі обставин, таких як встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, недійсність кредитного договору № 037-2900/756-0344 від 24.10.2007 року внаслідок обману, цей кредитний договір є недійсним з моменту його вчинення, тобто з 24.10.2007 року.

Реституція, як спосіб захисту цивільного права (частина 1 статті 216 ЦК України) має бути застосована на момент укладення визнаного недійсним договору: кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Отже ОСОБА_4, одержавши від банку певну грошову суму за кредитним договором, що визнаний недійсним внаслідок обману, зобов'язана повернути банку в натурі одержану нею 24 жовтня 2007 року суму - 396 383 швейцарських франків.

З урахуванням того, що в період дії кредитного договору боржник виконувала його умови, повернувши частково банку кошти в сумі 75 010,12 швейцарських франків і 87 246,59 грн., а разом - 78 377,05 швейцарських франків, боржник повинна повернути суму за мінусом уже поверненої суми: 396 383 - 78 377,05 = 318 005,95 швейцарських франків.

Згідно положення статті 236 ЦК України визнаний судом недійсним правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Моментом вчинення є 24 жовтня 2007 року, і права та обов'язки банку і боржника ОСОБА_4 за даним правочином (погашення суми кредиту) передбачалися на майбутнє, отже можливість настання таких прав і обов'язків у майбутньому припинилася.

Таким чином відповідач ОСОБА_4 повинна повернути банку грошові кошти в сумі 318 005,95 швейцарських франків у гривневому еквіваленті з урахуванням офіційного курсу гривні до швейцарського франку (100 до 430,8535), встановленого Національним банком України станом на момент визнання недійсним кредитного договору - 24 жовтня 2007 року, що становитиме 1 370 139,77 грн.

При цьому також враховані такі вимоги матеріального закону:

У статті 99 Конституції України зазначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Із умов кредитного договору № 037-2900/756-0344 від 24.10.2007 року, визнаного судом недійсним, вбачається, що позичальник ОСОБА_4 зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі, в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 1 707 830,03 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому договорі лише в разі, якщо сума кредиту виражена в іноземній валюті (пункт 1.1. договору; том 2 а. с. 148-155).

Пленум Верховного Суду України у пунктах 10, 11 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року роз'яснив, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Судам слід враховувати, що в разі застосування реституції за недійсним договором, у якому не встановлена вартість майна і вона не може бути визначена виходячи з його умов, вартість майна визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на момент укладення договору (частина четверта статті 632 ЦК).

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності правочину заявлені в межах закону, тому підлягають до задоволення у вигляді проведення реституції шляхом стягнення з відповідача на користь банку 318 005,95 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті станом на 24.10.2007 року (день укладення договору) по офіційному курсу НБУ (100 швейцарських франків - 430,8535 грн.) складає 1 370 139,77 грн.

Заявлені ОСОБА_4 зустрічні позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за наступних підстав.

У зустрічному позові ОСОБА_4 заявила вимоги про стягнення на її користь збитків в сумі 156 354,10 швейцарських франків, що являє собою подвійний розмір (78 377,05 х 2) сплачених нею грошових коштів на виконання визнаного недійсним кредитного договору та в сумі 636 011,90 швейцарських франків - подвійний розмір (318 005,95 х 2) від суми, яка підлягає поверненню як реституція за наслідком недійсності правочину, а разом 792 366,00 швейцарських франків, що по курсу НБУ станом на 6.10.2016 року (на день подачі зустрічного позову) (1 швейцарський франк - 21,793650 грн.) складає 17 268 547,28 грн.; а також вимогу про стягнення на її користь моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

Як уже зазначено, по справі встановлено, що між ВАТ «Банк Універсальний» (ПАТ «Універсал Банк») і ОСОБА_4 24.10.2007 року укладено кредитний договір № 037-2900/756-0344, згідно якого позичальник ОСОБА_4 отримала кошти в сумі 396 383 швейцарських франків.

Такі обставини встановлені рішенням Староміського суду міста Вінниці від 28 вересня 2010 року, яке набрало законної сили 09.10.2010 року (справа № 2-1093/10 - том 2 а. с. 101-103) та рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 19 лютого 2010 року, яке набрало законної сили 28 квітня 2010 року, згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області (справа № 2-91-2010р. - том 1 а. с. 7-9)..

Також встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 2 вересня 2015 року, ухваленим за наслідками розгляду позову ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним, припинення дій, що порушує право і стягнення збитків, яке набрало законної сили, визнано недійсним правочин, а саме: кредитний договір №037-2900/756-0344 від 24.10.2007 року, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» (назва змінена на ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_4, відповідно до якого банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 396 383 швейцарських франків зі строком повернення в повному обсязі до 10.10.2023 року і з сплатою процентів в розмірі відповідно до умов кредитного договору. Правовою підставою для визнання даного кредитного договору недійсним є вчинення цього договору під впливом обману, відповідно до ст. 230 ЦК України (том 1 а. с. 10-11).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року дане рішення суду від 2 вересня 2015 року залишено в силі, а в її мотивувальній частині зазначено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що під час укладення кредитного договору мало місце вчинення правочину під впливом обману, а також завдано позивачу збитків, які полягають у безпідставному отриманні грошових коштів на виконання кредитного договору та які підлягають стягненню у подвійному розмірі (том 1 а. с. 12-15).

За змістом частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За правилами частин 2 і 3 статті 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (частина 2). Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина 3).

Такі особливі умови застосування правових наслідків передбачені статтею 230 ЦК України.

Згідно частини 2 статті 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З урахуванням встановлених обставин по справі та вимог матеріального закону, суд апеляційної інстанції вважає, що сплачені ОСОБА_4 станом на 19 травня 2016 року грошові кошти у розмірі 78 377,05 швейцарських франків на користь ПАТ «Універсал Банку» є збитками для позивача по зустрічному позову.

Проте, з урахуванням того, що в даний розмір збитків включена сума збитків 120 952,70 грн., яка уже стягнена з банку на користь ОСОБА_4 за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.2015 року, що набрало законної сили, цей розмір збитків виключається із встановленого розміру збитків та до стягнення підлягатиме сума 73 031,35 швейцарських франків (78 377,05 швейцарських франків - 5 345,70 швейцарських франків, що еквівалентно 120 952,70 грн. з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на день ухвалення рішення 02.09.2015 року: 100 швейцарських франків - 2262,6157 грн.).

На підставі частини 2 статті 230 ЦК України збитки в сумі 73 031,35 швейцарських франків підлягають відшкодуванню у подвійному розмірі в сумі 146 062,70 швейцарських франків, яка за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення (100 швейцарських франків - 2777,1722 грн.) складає 4 046 361,69 грн.

При цьому враховані роз'яснення надані у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року в тому, що згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю по всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Заявлена позивачем по зустрічному позову ОСОБА_4 до стягнення сума збитків у розмірі 318 005,95 швейцарських франків, що у подвійному розмірі складає суму 636 011,90 швейцарських франків як реституція за наслідком недійсності правочину, не являється збитками, завданими у зв'язку з вчиненням правочину, визнаного судом недійсним, оскільки ця сума не була сплачена ОСОБА_4 банку за недійсним правочином, а реституція не являється збитками, а відповідно, збитки на цю суму їй не причинені.

Отже ця частина вимог зустрічного позову до задоволення не підлягає.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди.

За правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Така позиція викладена у пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями).

Отже, виходячи із того, що кредитний договір визнаний судом недійсним внаслідок обману, застосованого банком до позичальника ОСОБА_4, зважаючи на те, що вона зазнала морального хвилювання, душевного страждання через обман банку і інші обставини та супроводжуючі такі дії банку, та з урахуванням всіх обставин справи та вимог розумності і справедливості, заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи (п. 1 ч. 1); порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4 ч. 1).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог і про часткове задоволення зустрічних позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що при подачі позову до суду позивач ПАТ «Універсал Банк» сплатив судовий збір в сумі 120 818,76 грн. (том 1 а. с. 1), а позивач по зустрічному позову від сплати судового збору звільнена (том 2 а. с. 74-79).

Таким чином до стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягає судовий збір в сумі 120 818,76 грн., сплачений у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням пропорційності розміру задоволених вимог по позову і по зустрічному позову, підлягають до стягнення із ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_4 понесені нею витрати за проведену судову економічну експертизу в сумі 40 176,00 грн. (30 000,00 грн. - сплачені 27.03.2017 року, 10 176,00 грн. - сплачені 28.03.2017 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2016 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ПАТ «Універсал Банк» задовольнити.

Застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_7 акціонерного товариства «Універсал Банк» (м. Київ вул. Автозаводська, 54/19, , р/р 424 в ПАТ «Універсал Банк» м. Київ, МФО 322001) 318 005,95 швейцарських франків, що еквівалентно 1 370 139,77 грн. (один мільйон триста сімдесят тисяч сто тридцять дев'ять грн. 77 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» в рахунок повернення судового збору в сумі 120 818,76 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, про застосування наслідків недійсного правочину, що визнаний судом недійсним внаслідок обману, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 акціонерного товариства «Універсал Банк» (м. Київ вул. Автозаводська, 54/19, , р/р 424 в ПАТ «Універсал Банк» м. Київ, МФО 322001) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені збитки в розмірі 146 062,70 швейцарських франків, що еквівалентно 4 046 361,69 грн. (чотири мільйони сорок шість тисяч триста шістдесят одна грн. 69 коп.), моральну шкоду в сумі 5 000 грн. (п'ять тисяч грн. 00 коп.) та в рахунок відшкодування судових витрат: в сумі 40 176,00 грн. по оплаті за судову економічну експертизу.

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:О.Ю. Береговий
В.В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 23 березня 2018 року.

Згідно з оригіналом

Суддя М.В. Матківська