Справа № 473/4008/17
РІШЕННЯ

іменем України

"12" березня 2018 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Висоцької Г.А.

при секретарі Радєвій Н.В.

за участю представника заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу 473/4008/17 за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Вознесенський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Миколаївської області, ОСОБА_3 про встановлення факту визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

23.11.2017року заявник ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що ОСОБА_4, який помер 24.07.2007 року визнавав себе рідним батьком ОСОБА_5, який помер 25.11.2016 року.

Заявник вказує, що ОСОБА_5 є її батьком, а ОСОБА_4 відповідно дідом після смерті якого в с. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області по вул. Шарохіна буд № 112 залишився будинок, який вона як єдиний спадкоємець не може оформити, оскільки нотаріус вимагає підтвердження факту родинних відносин із померлими, і на даний час це можна зробити тільки в судовому порядку.

Ухвалами від 28.11.2017 року провадження по справі відкрито, вона призначена до розгляду на 15.12.2017 року.

Ухвалою від 26.02.2018 року за клопотанням представника заявника адвоката ОСОБА_1 до участі в справі залучено в якості заінтересованої особи - ОСОБА_3 яка є дочкою ОСОБА_4 та сестрою ОСОБА_5

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 зазначила, що її батько ОСОБА_5 був тихою, пасивною людиною і хоча мав повне право на спадкування будинку № 112 по вул. Шарохіна

в смт. Олександрівка Вознесенського району, в якому народився, все життя прожив до того ж будучи єдиним спадкоємцем свого батька, хоча і подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, але не став в судовому порядку доводити факт визнання батьківства.

Заявник вказує, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_5, тому спір про майно відсутній і її заява має розглядатись в порядку окремого провадження. Крім того всі зібрані по справі докази, як письмові, так і покази свідків вказують на те, що ОСОБА_4 за життя визнавав себе батьком ОСОБА_5, тому заява підлягає задоволенню.

Представник заявника адвокат ОСОБА_1 зазначила, що внаслідок наявності суб'єктивного матеріального права у заявника на спадкування, суд має всі правові підстави для захисту порушеного права.

Представник заінтересованої особи: Вознесенський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Миколаївської області в судове засідання не зявився, судом про розгляд справи повідомлялась належним чином, на адресу суду надійшла заява, що не заперечують проти задоволення заяви.

Заінтересована особа: ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, судом про розгляд справи повідомлялась належним чином, на адресу суду надійшла заява, що не заперечує проти задоволення заяви, зазначила, що ОСОБА_5 є її рідним братом, який народився у 1963 році, а ОСОБА_4 їх рідним батьком, вони жили однією сімєю.

Вказує, що в свідоцтвах про народження її та ОСОБА_5 в графі «батько» запис відсутній, хоча ОСОБА_6 визнавав себе батьком, все життя жив з ними і матірю однією сімєю.

Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 суд прийшов до наступного.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів також у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про народження від 07.12.1985 року є дочкою ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про народження, виданого Яснопільським ЗАГС Доманійського району Миколаївської області від 29.09.1963 року ОСОБА_9 народився 03.09.1963 року в с. Кринички Доманівського району Миколаївської області в графі «Батько» запис відсутній, в графі « мати»- ОСОБА_10.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 12.04.1971 року ОСОБА_4 і ОСОБА_10 уклали шлюб 12.04.1971 року.

Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, сформованого 01.12.2017 року при реєстрації шлюбу у відомостях про нареченого зазначено, що йому минуло 36 років, працює шофером колгоспу ім..ХХ зїзду КПРС, мають з спільних з нареченою дітей: дочку ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно свідоцтва про смерть від 27.07.2007 року ОСОБА_4 помер 24.07.2007 року в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області.

03.08.2007 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №265/2007 після смерті ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_5, який вказав, що є сином спадкодавця, йому було рекомендовано звернутися до суду.

Згідно свідоцтва про смерть від 28.11.2016 року ОСОБА_5 помер 25.11.2016 року в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області.

08.12.2016 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 305/2016 після смерті ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_2

В адміністративному порядку заявник не зміг довести факт родинних відносин померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5, хоча звертався до Вознесенського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Миколаївської області з приводу внесення змін до актового запису про народження батька ОСОБА_5, але їй було відмовлено, оскільки документально не підтверджено, що ОСОБА_4 визнавав своє батьківство відносно ОСОБА_5

Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Указ Президії Верховної ради СРСР від 08 липня 1944 року скасував можливість судового встановлення батьківства, який існував згідно Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану УСРСР 1926 року. В умовах воєнної диспропорції жіночого і чоловічого населення прийняте рішення про юридичне визнання лише шлюбу, зареєстрованого в органах ЗАГСу.

На підставі Указу Президії Верховної ради СРСР від 15 вересня 1945 року внесено зміни до ст. 2 вищезазначеного кодексу, а саме при реєстрації в органах запису актів громадянського стану народження дитини від матері, яка не перебуває в зареєстрованому шлюбі, дитина записується за прізвищем матері з присвоєнням їй по батькові за вказівкою матері. Отже заповнення графи «Батько» у актовому записі про народження дитини не передбачалося.

Такі вимоги діяли до прийняття Основ законодавства СРСР та союзних республік про шлюб та сім'ю 1968 року, зокрема ст. 53 КпШСУРСР.

На момент виникнення правовідносин між сторонами, діяв Кодекс законів про сім'ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану від 31 травня 1926 року (УССР).

Згідно з ст. 32-1 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану, дитина, що народилася від особи, з якою мати дитини не перебуває в зареєстрованому шлюбі, не має права звернутися в суд з позовом про встановлення батьківства і про стягнення із зазначеної особи аліментів на утримання дитини.

Відповідно до п.п. 6,7 Указу Президії Верховної ради УРСР від 29 липня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР» правила ч.ч. 2,3 ст. 53 Кодексу про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства СРСР і союзних республік про шлюб та сім'ю, тобто після 01 жовтня 1968 року.

У відношенні дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою в шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства, може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства проводиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини.

До компетенції суду належить встановлення фактів, що мають юридичне значення, батьківство є тим фактом, який приводить, насамперед до виникнення прав і обов'язків між певною особою і дитиною. Факт батьківства може бути встановлений лише щодо дитини, яка народилася після 01 жовтня 1968 року, при наявності хоча б однієї з обставин, визначених у ст. 53 КпШС та у разі смерті того, про батьківство якого йде мова.

Відповідно до положень ч 3 ст 53 КпШС УкраїниПри встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матірю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання і утримання дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 сусідка померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердила, що вони все життя жили як сімя, перший визнавав себе батьком обох дітей- Алли і ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_8, яка є рідною сестрою матері ОСОБА_5, тобто його тіткою, підтвердила, що ОСОБА_4 завжди визнавав себе батьком двох позашлюбних дітей: ОСОБА_13 і ОСОБА_5, одружилися з ОСОБА_10 у 1971 році.

Також в судовому засіданні були досліджені військовий білет № 1758987 від 29.10.1964 року, виданого на імя ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. В якому у розділі сімейний стан зазначається, що особа має дружину: ОСОБА_10, дочку ОСОБА_13 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заявником надано суду довідку від 17.11.1983 року, видану головою виконкому Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області з якої вбачається, що ОСОБА_4 є мешканцем смт. Олександрівка Вознесенського району, надана для предявлення по місцю навчання сина ОСОБА_5

Крім того залучена до участі у справі заінтересована особа - ОСОБА_3, яка є рідною сестрою ОСОБА_5 підтвердила факт визнання ОСОБА_4 за життя батьківства відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зазначені письмові докази свідчать про те, що ОСОБА_4 за життя, зокрема і до 01 жовтня 1968 року визнавав себе батьком ОСОБА_5, твердження заявника підтверджені належними доказами, та дійсними обставинами справи, відповідають вимогам норм матеріального права, тому заява ОСОБА_2 є обґрунтованою, її вимоги доведені у визначеному цивільним-процесуальним законом порядку належними та допустимим доказами.

Керуючись ст.ст. 5, 76, 133, 141, 258, 264-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту визнання батьківства - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, який помер 24.07.2007 року в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області за свого життя визнавав, що є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_8, який помер 25.11.2016 року в смт. Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Висоцька Г.А.