Справа № 184/1775/18
Номер провадження 2/184/586/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Дорош І.Ю.,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (Дніпропетровська обл., м. Покров, вул. Водопровідна (Боженко), 33) до відповідача ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Боженко), 33) про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування та шляхом зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду з вищевказаним позовом та просить усунути йому перешкоди в користуванні житловим будинком №33 по вул. Водопровідна в м. Покров Дніпропетровської області, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком та шляхом зняття його з реєстрації в ньому.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.1992 року належить житловий будинок № 33 по вул. Водопровідна в м. Покров. В 2014 році донька позивача попросила зареєструвати її співмешканця, посилаючись на те, що йому виданий новий паспорт в звязку з втратою попереднього. Проте, відповідач за вказаною адресою ніколи не проживав та на даний час не проживає, своїх речей не зберігає, а факт його реєстрації у зазначеному домоволодінні порушує право позивача вільно користуватись своєю власністю. Тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.

Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, а також розглянути справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнає та просить розглянути справу за його відсутності.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 належить житловий будинок № 33 з надвірними спорудами по вул. Водопровідна м. Покров Дніпропетровської області (а.с. 6-7).

Згідно копії домової книги для прописки громадян, які мешкають в будинку №33 по вул. Водопровідна м. Покров Дніпропетровської області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, приїхав з м. Єнакієво Донецької області і зареєстрований за вказаною адресою 25.09.2014 року в звязку з втратою паспорту (а.с. 8-10).

З Акту квартального комітету №30 від 30.08.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, однак з 25.08.2014 року мешкає і працює в м. Москва (а.с. 11).

Згідно довіреності від 30.07.2018 року, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 бути його представником з питання зняття його з реєстрації за адресою: вул. Водопровідна, буд. 33 м. Покров Дніпропетровської області (а.с.12).

Відповідач, згідно наданої до суду заяви, позовні вимоги визнав та не заперечував проти зняття його з реєстрації за адресою по вул. Водопровідна, буд. 33 м. Покров Дніпропетровської області.

Приписами ст.206 ЦПК України унормовано, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Разом з тим, згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування підлягають до задоволення.

Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв'язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зобов'язаний зняти відповідача з реєстрації.

Тому виходячи з правового аналізу норм закону, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно з п.6 ч.1ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 42 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог, 50 відсотків судового збору відшкодовується позивачу за рахунок відповідача та 50 відсотків судового збору підлягають поверненню позивачу із державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,42,141,206,265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування та шляхом зняття з реєстрації задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком №33 по вул. Водопровідна в м. Покров Дніпропетровської області шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим будинком №33 по вул. Водопровідна в м. Покров Дніпропетровської області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.11.2018р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_3