Справа № 363/778/18 Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/2448/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 12.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Сушко Л.П., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області у складі судді Чіркова Г.Є., постановлену у м. Вишгороді 29 березня 2018 року за скаргою ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом, стягувач ОСОБА_3,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, просив визнати рішення державного виконавця Вишгородького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 19 лютого 2018 року у ВП № 19102368 неправомірним; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 19 лютого 2018 року скасувати.

Заяву мотивував тим, що на виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області видано виконавчий лист від 18 серпня 2005 року про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_5, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, до повноліття дитини 23 вересня 2021 року. 06 травня 2010 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом після передачі його з Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

06 серпня 2010 року Вишгородським судом винесено рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина. Вказаному рішенню передувала домовленість між ним та ОСОБА_3, яка заявила, що після винесення рішення забере виконавчий лист із виконання та не бажає отримувати від нього аліментів. Після отримання рішення суду він вважав, що виконавче провадження завершене в силу даної домовленості, і до листопада 2017 року не одержував із відділу державної виконвчої служби жодних рішень або викликів.

Прибувши 30 листопада 2017 року до державного виконавця за викликом останнього, він дізнався, що виконавче провадження не завершено, документи про сплату аліментних зобовязань до 06 серпня 2010 року з невідомих причин втрачено та вони відсутні у матеріалах виконавчого провадження. Дізнавшись про існування боргу, він самостійно перерахував стягувачу грошові кошти в рахунок сплати аліментів.

Вказував, що докази умисного допущення заборгованості по аліментам та умисного ухилення від сплати аліментів, в матеріалах виконавчого провадження відсутні, водночас вбачається факт грубого порушення прав боржника, а заборгованість допущена внаслідок бездіяльності державного виконавця.

Проте 19 лютого 2018 року державним виконавцем прийнято рішення про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, яке підлягає скасуванню, з огляду на відсутність підтвердження обставин щодо ухилення боржника від виконання своїх зобовязань. На даний час він створив нову сімю, здійснює догляд за дітьми, для чого йому необхідний транспортний засіб. Не взято до уваги трудовий стаж боржника та характер виконуваної ним роботи, зокрема він працював на посадах водія, а на сьогоднішній день ним укладено трудовий договір з фізичною особою, за умовами якого на нього покладені обовязки по перевезенню лісоматеріалів. Встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом позбавить його можливості здійснювати посадові обовязки, самостійно заробляти та сплачувати аліменти, від сплати яких він не ухиляється.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29 березня 2018 року скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця залишено без задоволення.

Заявник ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що він працює за трудовим договором із фізичною особою - підприємцем, до його обовязків входить також перевезення ввіреним транспортом лісоматеріалів, відтак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо відсутності взаємозвязку між виконуваними трудовими функціями скаржником і наявністю основного законного джерела засобів для існування внаслідок саме цього працевлаштування боржника, що дозволяє сплачувати останньому аліменти.

Вказував також, що оскільки Законом України від 07 грудня 2017 року введені обмеження прав фізичної особи, зокрема у праві виїзду за межі України та праві керування транспортними засобами, підставою для застосування яких є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, ці обмеження можуть застосовуватись, якщо вказана заборгованість виникла після 06 лютого 2018 року, а в постанові державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження від 19 лютого 2018 року вказано, що заборгованість за аліментами ОСОБА_2 виникла станом на 11 січня 2018 року.

Судом першої інстанції вказується про існування допущеної заборгованості у сумі більше 100000 грн. за період з 2005 по 2017 роки, однак безпідставно не взято до уваги наявність в провадженні цього ж суду скарги про визнання дій державного виконавця щодо розрахунку заборгованості за аліментами протиправними та зобовязання здійснити перерахунок заборгованості та період, за який її допущено. Судом не взято до уваги довідку про заборгованість від 26 лютого 2018 року, згідно якої заборгованість визначена не з 2005 року, як зазначено судом, а з 2010 року.

Судом не враховано, що застосування до скаржника тимчасового обмеження права керування транспортними засобами призведе і до порушення прав малолітніх дітей від другого шлюбу. Судом також не взято до уваги, що заборгованість не носить характер такої, що утворилася внаслідок ухилення чи злісного ухилення від її сплати.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання заявник ОСОБА_2 не зявився, 08 червня 2018 року направив до суду заяву з проханням перенести дату судового розгляду на інший день, посилаючись на сімейні обставини та неможливість прибути в судове засідання, доказів поважності неявки в судове засідання не надав.

Інші учасники справи належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надійшло.

Відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України апеляційний суд, визнавши причини неявки неповажними, розглянув апеляційну скаргу у відсутність учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Залишаючи без задоволення скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що посилання боржника на нездійснення примусового виконання рішення суду державним виконавцем не може свідчити про відсутність заборгованості, а з досліджених матеріалів справи і пояснень сторін не можна дійти висновку, що тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом позбавило його основного законного джерела засобів для існування, оскільки згідно трудової книжки останній з 2009 року ніде не працює і влаштувався на роботу лісорубом-водієм згідно трудового договору 01 березня 2018 року після прийняття оскаржуваної постанови. Державний виконавець діяв згідно вимог закону та в межах своїх повноважень, а тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами встановлено згідно закону, переслідує законну (легітимну) мету та не призводить до невиправданого втручання в права і свободи боржника.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13 квітня 2005 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та коштів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_5 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менш неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 02 березня 2005 року і до повноліття дитини, тобто до 23 вересня 2021 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 кошти на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку в розмірі ? частини заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 02 березня 2005 року (а. с. 33).

18 серпня 2005 року Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчий лист на виконання даного рішення (а. с. 9 11, 62 63).

17 лютого 2007 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_6, під час якого народжені діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 32, 37 38).

09 квітня 2010 року ОСОБА_3 звернулася із заявою на імя начальника Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, в якій просила виконавчий лист про стягнення аліментів направити за місцем проживання боржника с. Лебедівка вул. Шолуденка 2 Вишгородського району, та вказала, що аліменти не отримує з 01 січня по 01 квітня 2010 року (а. с. 61).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 09 квітня 2010 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-904 від 18 серпня 2005 року на підставі п. 10 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відсутня інформація щодо доходів боржника та в м. Києві боржник не проживає (а. с. 12, 60).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 06 травня 2010 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-904 від 18 серпня 2005 року (а. с. 13, 64).

Згідно довідки Вишгородського відділу державної виконавчої служби від 21 травня 2010 року, борг ОСОБА_2 по аліментам станом на 01 травня 2010 року складає 2329,56 грн. (а. с. 65 зворот).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06 серпня 2010 року за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4, 14, 69).

11 серпня 2010 року ОСОБА_3 звернулася до начальника Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції із заявою, в якій просила притягнути ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів, заборгованість становить 8 місяців (а. с. 67 зворот).

В матеріалах справи на а. с. 66, 67 знаходяться листи Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 27 серпня та 08 листопада 2010 року, якими зобовязано ОСОБА_2 сплачувати щомісячно аліменти в розмірі ? частини на користь ОСОБА_3; квитанції про сплату аліментів за період з 06 травня 2010 року по 08 листопада 2010 року відсутні.

17 жовтня 2010 року ОСОБА_3 звернулася до начальника Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції із заявою, в якій просила стягнуті аліменти пересилати поштою на її нове прізвище (а. с. 58).

11 січня 2017 року Вишгородським районним відділом державної виконавчої служби на заяву ОСОБА_3 видано на імя боржника та стягувача довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за період з 15 квітня 2005 року по 15 грудня 2017 року, згідно якого заборгованість складає 107324 грн. (а. с. 15 17, 78 80).

22 листопада 2017 року ОСОБА_2 викликано листом відділу державної виконавчої служби, яким зобовязано зявитись до виконавця 29 листопада 2017 року о 14:30 за вказаною адресою щодо сплати боргу за виконавчим документом (а. с. 75).

30 листопада 2017 року ОСОБА_2 надав пояснення на виконавчий лист № 2-904, згідно якого в 2010 році його вже викликали до державної виконавчої служби і він пояснив, що надав згоду на позбавлення батьківських прав за згодою з ОСОБА_3, яка мала намір відкликати виконавчий лист. У державній виконавчій службі з ним погодилися, що виконавчий лист виконаний, і запевнили, що жодних претензій до нього не мають (а. с. 76 77).

05 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернулася на імя начальника Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби, згідно якої уточнила розмір отриманих аліментів, а саме вказала, що поштовим переказом приблизно в березні 2010 року отримувала 220 грн. За весь період, починаючи з 02 березня 2005 року, аліментів, окрім зазначеної суми, не отримувала (а. с. 91).

22 лютого 2018 року представником ОСОБА_2 направлено на адресу стягувача повідомлення про здійснення грошового переказу в розмірі 500 грн. в рахунок сплати аліментів (а. с. 30).

Постановою державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 19 лютого 2018 року при примусовому виконанні виконавчого провадження ВП № 19102368 встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, якою встановлено, що боржник має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Згідно ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а. с. 7 8).

26 лютого 2018 року відділом державної виконавчої служби видано довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за період з 01 січня 2010 року по 31 січня 2018 року, згідно якої борг в розмірі 100392 грн. перераховувався згідно квитанцій від боржника, пояснень стягувачки та відповіді Управління статистики у Вишгородському районі Головного управління статистики у Київській області № 08 від 09 лютого 2018 року (а. с. 18 21).

26 лютого 2018 року ОСОБА_2 подав пояснення на імя начальника Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби про те, що про наявність виконавчого провадження йому стало відомо 22 листопада 2017 року, коли надійшов виклик державного виконавця, а про наявність заборгованості 15 грудня 2017 року у звязку із отриманням довідки-розрахунку про заборгованість. Дізнавшись про існування аліментних зобовязань, він активно почав пошуки роботи та намагатиметься по змозі утримувати старшого сина (а. с. 25 26).

01 березня 2018 року ОСОБА_2 уклав трудовий договір із фізичною особою - підприємцем ОСОБА_10, згідно якого ОСОБА_2 приймається на роботу по посаду лісоруба, до кола трудових обовязків працівника входить також здійснення погрузки та перевезення ввіреним йому транспортом лісоматеріалів (а. с. 34 36).

Постановою державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби від 06 березня 2018 року звернуто стягнення на доходи боржника за трудовим договором (а. с. 113 114).

06 березня 2018 року ОСОБА_2 подав пояснення на імя начальника Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби про те, що з метою погашення заборгованості та сплати аліментів ним здійснений переказ коштів 05 березня 2018 року на користь ОСОБА_3 в розмірі 500 грн. (а. с. 106 108).

В матеріалах справи на а. с. 22 24 знаходиться копія трудової книжки ОСОБА_2 АН № 180210, згідно якої останній працював водієм: із 02 вересня 1997 по 09 квітня 1998 року, із 02 червня 2003 року по 31 серпня 2003 року, із 26 серпня 2003 року по 18 серпня 2004 року, із 01 березня 2006 року по 31 грудня 2009 року, а із 19 квітня 1998 року по 03 грудня 2001 року працював рибоводом-охоронником.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобовязує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження прав боржника.

Відповідно до п. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у звязку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Таким чином, у разі незгоди боржника із застосованим до нього тимчасовим обмеженням у праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з вищезазначених підстав.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим, звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_2 не надав належних доказів того, що має тільки одну спеціальність та не може виконувати іншу роботу, і тому робота лісорубом, виконання якої супроводжується виконанням обовязків водія, є його єдиним джерелом засобу для існування. Такі обставини заявник не підтвердив суду ані відомостями про пошуки роботи, ані документом про професію. Доводи заявника про те, що обмеження його у керуванні транспортними засобами позбавляє його можливості заробляти на життя, спростовуються записами у трудовій книжці. Так, із 19 квітня 1998 року по 03 грудня 2001 року ОСОБА_2 працював рибоводом-охоронником.

Отже, робота водія не є єдиним видом трудової діяльності ОСОБА_2, а належних та допустимих доказів того, що саме ця діяльність є основним джерелом засобів для існування надано не було, відтак апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Крім того, ОСОБА_2 уклав трудовий договір, який вимагає від нього виконання обовязків водія, безпосередньо через 9 днів після винесення постанови державного виконавця від 19 лютого 2018 року, яким обмежено його у праві керувати транспортними засобами, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції, а тому апеляційний суд не погоджується із доводами апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції про відсутність взаємозвязку між виконуваними трудовими функціями заявником і наявністю основного законного джерела засобів для існування внаслідок саме цього працевлаштування боржника.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що судом порушено приписи ст. 58 Конституції України, не враховано принцип дії закону в часі, та застосовано закон, яким встановлена відповідальність, до правовідносин, які виникли до набрання чинності цим законом, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Зміни до Закону України «Про виконавче провадження», якими зокрема запроваджено накладення обмеження на права боржника постановами державного виконавця, зокрема, на право керування транспортними засобами, внесені Законом України від 07 грудня 2017 року № 2234-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» та набрали чинності 06 лютого 2018 року.

Разом із тим, в Прикінцевих положеннях Закону України від 07 грудня 2017 року № 2234-19 відсутні вказівки щодо відкладеного набрання чинності частиною 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а отже вона підлягає застосуванню одразу із набранням чинності даним Законом в цілому, із 06 лютого 2018 року.

Крім того, ще до набрання чинності зазначеними положеннями, статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» із моменту набрання ним чинності 05 жовтня 2016 року передбачалась можливість притягнення боржника до відповідальності за несплату аліментів за вдвічі менший період, а саме за наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець розяснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

За таких обставин не можна погодитись із доводами заявника, що діяння, які полягали у несплаті аліментів, не визнавались законом як правопорушення.

Доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги довідку відділу державної виконавчої служби про заборгованість від 26 лютого 2018 року, згідно якої заборгованість визначена з 2010 року, а не з 2005 року, як встановив суд, та не враховано перебування в провадженні суду іншої його скарги на дії державного виконавця щодо визначення розміру заборгованості, як не підтверджують, так і не спростовують висновків суду, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів виникла в більш ніж шестимісячний період, а тому державним виконавцем правомірно винесено постанову про обмеження його у праві керувати транспортними засобами, та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги боржника щодо утримання ним неповнолітніх дітей від другого шлюбу, права яких порушуються обмеженням його права керування транспортними засобами, не звільняють ОСОБА_2 від обовязку утримання його сина від першого шлюбу ОСОБА_9, оскільки в силу статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Не мають правового значення для вирішення даної справи доводи апеляційної скарги, що заборгованість, яка утворилася за оскаржуваний період, не носить характер такої, що утворилася внаслідок ухилення чи злісного ухилення від її сплати, оскільки ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не ставить правомірність винесення державним виконавцем відповідної постанови в залежність від добросовісності чи недобросовісності платника аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Сушко Л.П.

ОСОБА_11