Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 202/4233/16-ц

провадження № 61-568св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - Державна служба інтелектуальної власності України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2017 року в складі судді Волошина Є. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року у складі суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Державної служби інтелектуальної власності України (далі - ДСІВУ) про визнання патенту України на корисну модель недійсним та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 10 грудня 2012 року ДСІВУ видано патент НОМЕР_1 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка, у порушення вимог статті 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» не відповідає умовам патентоздатності, оскільки сукупність ознак даної корисної моделі була загальнодоступною у світі до дати подання заявки на її реєстрацію, тобто корисна модель за вказаним патентом України не відповідає умові патентоздатності - «новизна».

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив: визнати недійсним патент України від 10 грудня 2012 року НОМЕР_1 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1», що зареєстрований на ім'я ОСОБА_3; зобов'язати ДСІВУ внести зміни до державного реєстру патентів України на винаходи та корисні моделі, а саме про визнання недійсним патенту України від 10 грудня 2012 року НОМЕР_1 на корисну модель; стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним повністю патент України від 10 грудня 2012 року НОМЕР_1 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1», що зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 Зобов'язано ДСІВУ внести відповідні зміни до державного реєстру патентів України на винаходи та корисні моделі про визнання недійсним повністю патенту України від 10 грудня 2012 року НОМЕР_1 на корисну модель. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 22 158 грн 88 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у порушення вимог статті 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» запатентована корисна модель за патентом України НОМЕР_1 не відповідає умові патентоздатності - «новизна». Позовна давність на вимоги ОСОБА_2 про визнання патенту України на корисну модель недійсним та зобов'язання вчинити певні дії не поширюється, оскільки вищезазначений позов поданий позивачем на захист його особистих немайнових прав інтелектуальної власності.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що за результатами проведення судової експертизи було встановлено відсутність ознаки «новизна» у спірному патенті України НОМЕР_1, автором якого є ОСОБА_3, тому цей патент є копіюванням патенту України НОМЕР_2 зі зміною автора цього патенту, тобто присвоєння свого імені як винахідника, внаслідок чого було порушено норму частини другої статті 423 ЦК України щодо особистих немайнових прав позивача, на які не поширюється позовна давність.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що на вимоги позивача поширюється позовна давність. Позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем у суді першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що позовна давність на спірні правовідносини не поширюється, оскільки вимога позивача пов'язана з порушенням особистих немайнових прав, а висновком експертизи встановлено відсутність новизни у спірному патенті на корисну модель.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» деклараційний патент на корисну модель - різновид патенту, що видається за результатами формальної експертизи заявки на корисну модель. Формальна експертиза (експертиза за формальними ознаками) - експертиза, у ході якої встановлюється належність зазначеного у заявці об'єкта до переліку об'єктів, які можуть бути визнані винаходами (корисними моделями), і відповідність заявки та її оформлення встановленим вимогам.

Частиною чотирнадцятою статті 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» визначено, що за належності об'єкта, що заявляється, до об'єктів технології, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону, відповідності документів заявки формальним вимогам до них статті 12 цього Закону та правил, встановлених на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності, та відповідності документа про сплату збору за подання заявки встановленим вимогам заявнику надсилається за заявкою стосовно: патенту на винахід - повідомлення про завершення формальної експертизи та можливість проведення кваліфікаційної експертизи; деклараційного патенту на винахід (корисну модель) - рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності про видачу деклараційного патенту на винахід (корисну модель).

Судами встановлено, що 11 травня 2012 року ОСОБА_3 подано заявку на отримання патенту на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1». Інформацію про деклараційний патент внесено до Державного реєстру патентів України на корисні моделі та 10 грудня 2012 року здійснено публікацію відомостей про видачу патенту України НОМЕР_1.

Установлено, що ОСОБА_2 є власником патенту України НОМЕР_2 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1», який був зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на корисні моделі 25 лютого 2010 року та став загальнодоступним у світі до дати подання ОСОБА_3 заявки на патент України НОМЕР_1.

За клопотанням представника позивача судом першої інстанції призначено експертизу в сфері інтелектуальної власності для вирішення питання про відповідність патенту України НОМЕР_1 вимогам статті 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» щодо умов патентоздатності, зокрема, «новизні».

За результатами проведення експертизи Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності складено висновок експерта від 16 грудня 2016 року № 232/16, відповідно до якого сукупність суттєвих ознак корисної моделі за патентом України НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 10 грудня 2012 року стали загальнодоступними у світі до дати подання ОСОБА_3 заявки від 11 травня 2012 року, тобто корисна модель за патентом України НОМЕР_1 не відповідає умові патентоздатності - «новизна».

Встановлено, що відповідачем у суді першої інстанції подано заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Підстави визнання патенту недійсним у судовому порядку визначені статтею 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

За змістом статті 35 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» захист прав на винахід (корисну модель) здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку.

Системний аналіз норм статей 256, 257, 268 ЦК України та статей 33, 35 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» дозволяє зробити висновок, що на спірні правовідносини поширюється загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Суди дійшли помилкового висновку, що відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 268 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується позовна давність, оскільки вказана норма матеріального права поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, зокрема щодо захисту авторського права і суміжних прав.

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Отже, суди попередніх інстанції, встановивши невідповідність спірного патенту відповідача умовам патентоспроможності, зокрема, статті 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», не вирішили питання щодо застосування наслідків спливу позовної давності.

З огляду на положення статті 261 ЦК України суди повинні були з'ясувати, з якого моменту у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про визнання патенту України на корисну модель недійсним і зобов'язання вчинити певні дії, та за наявності правових підстав застосувати позовну давність.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Суди не дослідили зібрані у справі докази, не встановили у повному обсязі фактичні обставини справи, зокрема, початок перебігу строку позовної давності, не надали належної оцінки поданим сторонами доказам у їх сукупності, тому дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Перевірка доводів заявника, пов'язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, зокрема, щодо моменту, з якого у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом, та перебігу позовної давності, перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик