КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1677/2018
Справа № 761/8210/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Кондратенко О.О., постановлену в м. Київ 22 червня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, та просив встановити юридичний факт, а саме факт його залучення та безпосередньої участі в антитерористичної операції в районах її проведення у складі груп пошуку та евакуації тіл загиблих військовослужбовців до набрання чинності Закону України № 291- VIIIвід 07 квітня 2015 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо статусу осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України».

Заяву мотивував тим, що з 23 вересня 2014 року до 10 жовтня 2014 року згідно наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 03 жовтня 2014 року № 33/884т, а також з 01 січня до 01 червня 2015 року згідно наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 31 березня 2015 року № 0134 він залучався до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у складі групи пошуку та евакуації тіл загиблих військовослужбовців. Він перебував в зоні проведення АТО на території даних областей та виконував завдання щодо евакуації тіл загиблих військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань з тимчасово окупованої незаконними збройними формуваннями території, а також поблизу лінії збройного протистояння, в періоди з 01 вересня по 11 вересня 2014 року, з 28 вересня по 12 жовтня 2014 року, з 16 листопада по 25 листопада 2014 року, з 21 грудня по 28 грудня 2014 року, з 24 січня по 04 лютого 2015 року, з 20 лютого по 02 березня 2015 року, що підтверджується довідками, посвідченням про відрядження, наказами Голови Всеукраїнської громадської організації «Союз «Народна Пам'ять» № 001/2014 від 23 вересня 2014 року та № 004/2014 від 01 листопада 2014 року, витягом із наказу керівника сектора «Б» Міністерства оборони України від 13 лютого 2915 року № 45.

Довідки про залучення пошуковців до антитерористичної операції, витяги із відповідних наказів та частину посвідчень з відмітками про відрядження, внаслідок активної фази бойових дій, були отримані пошуковцями від керівництва груп цивільно-військового співробітництва Збройних Сил України вже після того, як набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо статусу осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України».

Отриманих документів виявилось недостатньо для підтвердження безпосередньої участі в антитерористичної операції і забезпеченні її проведення відповідно до листа Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції від 09 листопада 2016 року № 5326/02/05.1-16, у якому зазначалось, що потрібно подати витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичної операції чи його заступників або керівників секторів про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичної операції в районах її проведення та про прибуття до районів проведення антитерористичної операції.

У зв'язку з цим, Всеукраїнська громадська організація «Союз «Народна Палять» звернулась до Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України. Для отримання вищезгаданих витягів було запропоновано звернутись до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, так як вищевказані накази не є наказами керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України. Галузевий державний архів Міністерства оборони України надав довідку від 30 травня 2017 року, що для отримання відповідних витягів з наказів необхідно підготувати звернення окремо на кожну особу із вказуванням номерів та дат наказів, які не йому, ні будь яким іншим представникам вищевказаної громадської організації невідомі.

Повторне звернення також виявилось безрезультатним, а листом від 04 липня 2017 року № 33/7-5742 Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України запропонував вищевказаній громадській організації звернутись до Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року, п. 14 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів при визнання учасниками бойових дій визначено, що у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення визначається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

Заявник ОСОБА_1, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав, що суд першої інстанції вказував, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає залишенню без розгляду, оскільки із заяви вбачається спір про право. З висновком суду погодитись не може.

Встановлення факту участі в антитерористичної операції в районах її проведення у складі груп пошуку та евакуації тіл загиблих військовослужбовців не є спором про право, предмет спору відсутній, відсутні конкретні особи, з яким у ОСОБА_1 нібито виник спір.

Наведений в ухвалі п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, мають юридичне значення», не стосується поданої його заяви про встановлення факту залучення та безпосередньої його участі в антитерористичної операції в районах її проведення.

Ухвала суду першої інстанції суперечить великій кількості судових рішень інших судів в аналогічних справах, в тому числі і постанові Верховного Суду України.

Клопотання про залишення його заяви без розгляду представник Міністерства оборони України заявила під час завершення розгляду справи по суті, після того, як виступили ОСОБА_1 та його представник. Відповідно до ст. 222 ЦПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи зазначене клопотання Міністерства оборони України підлягало залишенню без розгляду як таке, що заявлене із порушенням строку, встановленого ЦПК України.

Відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду на підставі ч.4 ст. 315 ЦПК України ухвалою від 22 червня 2018 року, суд першої інстанції виходив із того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, та посилався на п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», згідно якого не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із даною заявою, в якій просив встановити юридичний факт, а саме факт його залучення та безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення у складі груп пошуку та евакуації тіл загиблих військовослужбовців до набрання чинності Законом України № 291-VІІІ від 07 квітня 2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо статусу осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України».

На підтвердження обставин, на які ОСОБА_1 посилався, ним надано, в тому числі, довідку старшого групи координації - групи цивільно-військового співробітництва про перебування ОСОБА_1 з 01 вересня по 11 вересня 2014 року в зоні проведення антитерористичної операції, довідку начальника групи координації цивільно-військового співробітництва сектору «Б» про перебування з 28 вересня по 12 жовтня 2014 року в зоні проведення антитерористичної операції, довідку керівника групи «Південь» цивільно-військового співробітництва сектору «Б» про перебування з 16 листопада по 25 листопада 2014 року в зоні проведення антитерористичної операції, довідку керівника групи «Південь» цивільно-військового співробітництва сектору «Б» про перебування з 21 грудня по 28 грудня 2014 року в зоні проведення антитерористичної операції, довідку керівника групи цивільно-військового співробітництва сектору «Б» про перебування з 20 лютого по 02 березня 2015 року в зоні проведення антитерористичної операції та виконання завдань щодо евакуації тіл загиблих військовослужбовців з тимчасово окупованої території; витяг з наказу керівника сектору «Б» (по стройовій частині) Міністерства оборони України від 13 лютого 2015 року № 45 про перебування у відрядженні для виконання службових (бойових) завдань з 23 вересня по 01 листопада 2014 року, посвідчення до відрядження до сектору «Б» антитерористичної операції, витяги з наказів Керівника антитерористичного центру при СБ України про залучення ОСОБА_1 до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та відрядження у складі групи пошуку та евакуації тіл загиблих військовослужбовців, витяг із наказу Голови Всеукраїнської громадської організації «Союз «Народна Пам'ять» від 23 вересня 2014 року про визнання таким, що вибув у відрядження з 23 вересня 2014 року в район проведення антитерористичної операції з метою виконання завдань з пошуку загиблих військовослужбовців у складі сил та засобів керівника сектора «Б» на території Донецької та Луганської областей, в тому числі, ОСОБА_1, витяг із наказу Голови Всеукраїнської громадської організації «Союз «Народна Пам'ять» від 01 листопада 2014 року про визнання таким, що прибув після виконання завдань з пошуку загиблих військовослужбовців на території Донецької та Луганської областей, в тому числі, ОСОБА_1, наказ № 003/2015 Всеукраїнської громадської організації «Союз «Народна Пам'ять» від 08 червня 2015 року про відрядження ОСОБА_1 до с. Зелене Поле Великоновосілківського району Донецької області з 11 червня по 21 червня 2015 року з метою прийняття участі в місії з пошуку, ексгумації та евакуації тіл військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, які загинули під час проведення антитерористичної операції на сході України, довідку Всеукраїнської громадської організації «Союз «Народна Пам'ять» від 26 лютого 2015 року № 79 про безпосередню участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції в період з 23 вересня по 11 листопада 2014 року (а. с. 22 - 26, 28 - 36).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Указом в.о. Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Частиною п'ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі документів, які визначені пунктом 11 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року № 200, та пунктом 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.

Обґрунтовуючи необхідність встановлення факту участі в антитерористичній операції до набрання чинності Законом України № 291-VІІІ від 07 квітня 2015 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо статусу осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, ОСОБА_1 посилався на те, що від встановлення цього факту залежить виникнення його права на отримання соціальних гарантій держави, оскільки згідно із діючими до 22 червня 2015 року редакціями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 «Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» пошуковці Всеукраїнської громадської організації «Союз «Народна Пам'ять», як працівники організації, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством, мали право на отримання статусу учасника бойових дій.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що факт, який просить встановити заявник, в порядку окремого провадження встановленню не підлягає, і що із даної заяви вбачається спір про право, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту участі в антитерористичній операції підлягає залишенню без розгляду.

Апеляційний суд враховує, що встановлення факту, який просить встановити заявник, відбувається в спеціальному порядку, визначеному Положенням про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року № 200, та Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.

Під час апеляційного перегляду заявник підтвердив, що рішення відповідної комісії щодо його вимог по суті не приймалось.

Доводи апеляційної скарги про відсутність спору про право, про те, що безпосередньо судове рішення із встановленням факту участі заявника в антитерористичній операції не призведе автоматично до виникнення прав у заявника на отримання статусу учасника бойових дій або на пільги, передбачені законодавством для осіб з таким статусом, про те, що пошук та евакуацію тіл загиблих військовослужбовців ОСОБА_1 здійснював без проходження військової служби і без участі у партизанських загонах, висновків суду про залишення заяви без розгляду не спростовують, оскільки, виходячи із наявності позасудової процедури встановлення даного факту, звернення із відповідною заявою до суду є передчасним.

Крім того, у випадку отримання відмови компетентного органу заявник має право оскаржити її в порядку адміністративного судочинства, а не шляхом пред'явлення цивільного позову чи заяви.

Апеляційний суд не може погодитись із доводами ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про наявність великої кількості судової практики в аналогічних справах, оскільки надані ним рішення прийняті у інших правовідносинах, із іншими обставинами, правові висновки в них не виносились, а у справі № 760/2461/17-ц, яка розглядалася Верховним Судом із ухваленням постанови від 26 червня 2018 року, заявнику було відмовлено в задоволенні позову про встановлення факту участі у бойових діях під час проведення антитерористичної операції з підстав неналежності способу захисту права, обраного заявником, оскільки вона не була позбавлена можливості реалізувати описане у заяві право у спосіб, що визначений законом.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що клопотання Міністерства оборони України про залишення заяви без розгляду підлягало залишенню без розгляду як таке, що заявлене із порушенням строку, встановленого ЦПК України, апеляційний суд враховує, що ч. 6 ст. 294 ЦПК України, яка визначає порядок розгляду справ окремого провадження, не обмежує можливості залишення заяви без розгляду певними строками, а отже, дане процесуальне питання може бути вирішене в будь-який час.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.