Справа № 449/724/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2018 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

судді Гуняк О.Я.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засідання в м. Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Бібрська міська рада Перемишлянського району Львівської області про усунення перешкод в користуванні прибудинковою територією, підвалом, горищем та зустрічним позовом представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Бібрська міська рада Перемишлянського району Львівської області про усунення порушень користування допоміжними приміщеннями шляхом знесення самочинно збудованої надбудови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та просила: зобовязати відповідачів не чинити їй перешкод в користуванні прибудинковою територією будинку №6 по вул. Шевченка в

м. Бібрка Перемишлянського району, горищем та підвалом зазначеного будинку, шляхом демонтажу замків на горищі, підвалі і зняття огорожі прибудинкової території. В обґрунтування позову зазначила, що являється власником квартири №3 будинку №6 в

м. Бібрка, вул. Шевченка Перемишлянського району. Власниками двох інших квартир є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Зазначила, що даний житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка є власністю Бібрської міської ради, територією загального користування для всіх власників квартир цього будинку. Звертає увагу суду на те, що немає реальної змоги користуватися підвалом і горищем, які є в спільному користуванні всіх власників квартир №1,2,3, оскільки відповідачі в даних підсобних приміщеннях поставили замки і використовують їх лише вдвох, тобто розділили підвал і горище навпіл. Покликається на те, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні приміщеннями вважаючи, що у неї відсутні права щодо користування такими. Вважає, що відсутня реальна можливость доступу до прибудинкової території, така загороджена відповідачами, без її згоди набудовано господарські та інші споруди, а їй не дозволяють будівельні матеріали покласти біля своєї квартири.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили такий задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Додатково пояснила, що земельною ділянкою біля будинку не може користуватися, адже таку повністю захопили сусіди, не має можливості навести лад, вільно проходити, розвантажити будівельні матеріали, оскільки відповідачі зчиняють галас. Зазначила, що до горища також у неї немає доступу, оскільки відповідачі переобладнали вхід на горище, кожен із своєї квартири.

В судовові засідання відповідачі: ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_9, ОСОБА_5 та її представники - ОСОБА_6 позивач за зустрічним позовом в судові засідання призначенні на 29.11.2017р., 25.01.2018р.,20.02.2018р.,12.04.2018р., 02.05.2018р.,11.06.2018р не зявились, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 191,199,202-208,245-249 т.1; а.с.8-11, т. 2, а.с. 30-35, а.с.39-42, т. 2).

Представник третьої особи - Бібрської міської ради Перемишлянського району в судове засідання 11.06.2018р. не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 23.01.2018року звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Бібрська міська рада Перемишлянського району Львівської області та просив:

- зобовязати ОСОБА_2 усунути порушення в користуванні допоміжних приміщень №2, що знаходяться на землі загального користування будинку №6 на

вул. Шевченка в м. Бібрка Перемишлянського району шляхом знесення самочинно збудованої надбудови, знесення провести за рахунок ОСОБА_2

В обґрунтування позову покликається на те, що ОСОБА_5 є власником житлової квартири АДРЕСА_1. Власником квартири №3 в будинку №6 на вул. Шевченка у м. Бібрка Перемишлянського району є ОСОБА_2. Зазначив, що будинок №6 по вул. Шевченка у м. Бібрка Перемишлянського району розташований на земельній ділянці, яка є власністю Бібрської міської ради, територією загального користування для всіх власників квартир цього будинку. На прибудинковій території знаходяться три допоміжні приміщення (сараї), на допоміжному приміщенні №2. ОСОБА_2, без її згоди та проектної документації на початок будівельних робіт провела реконструкцію допоміжного приміщення шляхом зведення надбудови. Вважає, що ОСОБА_2 порушено п.п.1,3,4,6, ст.7 ЗУ Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку та незаконно провела реконструкцію допоміжного приміщення №2 (сараю) без будь якої дозвільної документації , без дотримання будівельних норм, без додержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, без погодження вчинення такої надбудови з іншими власниками та мешканцями будинку №6 по вулиці Шевченка у м. Бібка Перемишлянського району. Вважає, що така самочинна надбудова підлягає знесенню.

Ухвалою Перемишлянського районного суду від 25.01.2018року обєднано в одне провадження позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Бібрська міська рада Перемишлянського району Львівської області про усунення перешкод в користуванні прибудинковою територією, підвалом та горищем із зустрічним позовом представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Бібрська міська рада Перемишлянського району Львівської області про усунення порушень користування допоміжними приміщеннями шляхом знесення самочинно збудованої надбудови.

А тому, відповідно до ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідачів, третьої особи та їх представників.

Дослідивши обставини справи, заслухавши думку позивача, її представника, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, розглядаючи спір в межа заявлених позовних вимог, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 є власником квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Бібрської міської ради 08.11.2012 року на підставі рішення ви виконавчого комітету Бібрської міської ради від 09.10.2012року (а.с.11,12, т. 1)

ОСОБА_10 договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Перемишлянського районного округу 27.12.2011року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_2, остання купила 1/2 частку квартири АДРЕСА_3. Квартира, частина якої є предметом договору, знаходиться на першому поверсі одноповерхового цегляного житлового будинку та складається із трьох житлових кімнат, кухні, ванни, коридору та веранди, має розмір житлової площі 53,7 кв.м. Загальна площа квартири становить 84,1 кв. м. До квартири приналежний цегляний сарай під літ Б та 1/2 частка дворових споруд (а.с.7-8, т. 1).

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області 27.07.2017року, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на підставі рішення виконавчого комітету від 03.02.2017 року є власниками по 1/2 квартири, що за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.217)

Статтею 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

ОСОБА_10 зі статтею 13 Конституції України власність зобовязує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обовязки. Це конституційне положення повязане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів обєктами власності. Власність зобовязує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобовязаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших обєктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обовязків власник зобовязаний додержуватись моральних засад суспільства.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

ОСОБА_10 повідомлення Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області від 22.06.2017р. №02-13/467 при розгляді заяви ОСОБА_12 щодо обмеження доступу до території загального користування. При натурному обстеженні ( з виходом на місце) встановлено, що дійсно має місце факт обмеження доступу до підвалу, на момент обстеження підвальні двері закриті на підвісний замок, обмежений доступ до горища, є потреба заявнику зробити окремий вхід та незрозуміло розділені господарські споруди та прилегла до будинку територія, що суперечить ст. 4 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, згідно якого власник квартири та нежитлових приміщень є співвласником спільного майна багатоквартирного будинку (а.с.17, т.1).

Відповідно до відомостей Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області від 11.08.2017року №02.-13/571 будинок по вул. Шевченка №6 у м. Бібрка знаходиться на балансі комунального підприємства Бібрський комунальник. Рішення про передачу прибудинкової території у власність чи користування відсутнє. Станом на 11.08.2017року земельна ділянка (прибудинкова територія біля будинку №6 по вул. Шевченка в м. Бібрка перебуває в комунальній власності м. Бібрка, інвентаризаційна справа вказаного будинку відсутня. На прибудинковій території даного будинку знаходяться господарські будівлі, якими зі слів мешканців даного будинку користуються ОСОБА_13, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Господарська будівля, якою користується ОСОБА_2В відновлена та добудований другий поверх. Прибудинкова теритрорія, призначена для обслуговування багатоквартирного житлового будинку, не розлілялась між власниками квартири (за відсутності ОСББ) (а.с.38,т.1)

Як вбачається із ОСОБА_10 обстеження житлових умов сімї ОСОБА_2 Бібрської міської ради Львівської області від 11.08.2017р., будинок №6 по вул. Шевченка в м. Бібрка по даних міського комунального підприємства перебуває на балансі міського комунального підприємства. В результаті поділу квартира №1 розділена на 2 квартири, власниками яких на сьогоднішній день являється ОСОБА_5,ОСОБА_7 та ОСОБА_2 На момент огляду комісією умов проживання сімї ОСОБА_2 порушень з приводу користування прибудинковою територією не зафіксовано. Вхід на горище даного будинку знаходиться в квартирі №1, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_14 та ОСОБА_15 Підвалом будинку на момент огляду комісії користуються гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4Т.(а.с. 39, т. 1).

ОСОБА_10 обстеження житлових умов ОСОБА_2 від 20.04.2018року встановлено, що будинок №6 по вул. Шевченка в м. Бібрка по даних міського комунального підприємства перебуває на балансі міського комунального підприємства, але власники даних квартир з моменту приватизації даних квартир не є платниками послуг з утримання та прибудинкової території. Будинок №6 по вул. Шевченка в м. Бібрка складався з двох квартир, власниками яких були гр.. ОСОБА_4 (квартира №2) та гр.. ОСОБА_11 (квартира №1). В результаті поділу квартири №1 розділена на 2 квартири, власниками яких на сьогоднішній день являється гр.. ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_2

На момент огляду комісією умов проживання сімї ОСОБА_2 порушень правил користування прибудинковою територією не зафіксовано. Перешкод у проході і доступі ОСОБА_2 до прибудинкової території на момент огляду комісія не виявила. Вхід на горище даного будинку знаходиться в квартирі, яка на праві приватної власності належить гр.ОСОБА_5М та ОСОБА_7 Підвалом будинку на момент огляду комісії користуються гр.. ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Встановлено, що дійсно має місце факт. Обмеження доступу до підвалу ( на момент здійснення обстеження підвальні двері закриті на підвісний замок), обмежений доступ до горища (є потреба гр.. ОСОБА_2 зробити окремий вхід) та незрозуміло розділенні господарські споруди та прилеглі до будинку території. Вільного доступу до підвалу та горища гр. ОСОБА_2 немає, що суперечить ст.4 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, згідно якої власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку (а.с.25, т.2)

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають ( ч. 2 ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду)

Рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 року визначено, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями мають усі співвласники житлового будинку.

ОСОБА_10 ч. 1 та ч. 2ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.Якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обовязків співвласниками квартири або нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності(ч.2,3 ст. 4 ЗУ Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку

Відповідно до п.6.ч.1ст.1 ЗУ Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Статтею 42 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкової території, визначається співвласниками.

Статтями 125-126 ЗК України встановлено, що право власності або право користування на земельну ділянку виникає після отримання документа, який підтверджує це право, зокрема, державний акт.

ОСОБА_10 зі ст. 317 ч.1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст.13 Закону України « Про благоустрій населених пунктів» до об'єктів благоустрою належать прибудинкові території, території загального користування, території будівель та споруд інженерного захисту території.

ОСОБА_10 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. за № 927/11207, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Пунктом 3.7.65. Правил передбачено, що до всіх будівель і споруд має бути забезпечений вільний доступ.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п. 3 Правил користування приміщеннями і прибудинковими територіями за власником житлового будинку органом місцевої державної влади закріплюється прибудинкова територія.

Свідок ОСОБА_16 син позивача дав показання про те, що він займається ремонтами у квартирі своєї матері, що за розташована в м. Бібрка, вул. Шевченка,6/3. Постійно виникають проблеми із сусідами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які чинять моральний тиск, ображають його та матір словесно, безпричинно викликають поліцію. Окрім цього, не дають їм можливості здійснювати ремонтні роботи чи згрузити будівельні матеріали на прибудинковій території та вільно розпоряджатися земельною ділянкою. Вхід на горище розташований у спільному коридорі, а відповідачі такий мають із своїх власних помешкань та не дають їм можливості доступу до горища.

На підставі зібраних доказів суд прийшов до висновку, що спірне приміщення, яке відповідачі використовую для власних потреб, є підвальним приміщенням багатоквартирного житлового будинку, тобто допоміжним приміщенням, яким мають право користуватись усі власники квартир у будинку, оскільки дане допоміжне приміщення призначене для забезпечення експлуатації та обслуговування багатоквартирного будинку. З огляду на те, що ОСОБА_2 немає вільного доступу до підвалу, оскільки двері до підвалу закриті на підвісний замок та такими користуються ОСОБА_5 та ОСОБА_4 слід зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні підвалом шляхом демонтажу замків на підвалі.

Що стосується вимог позивача щодо зобовязання відповідачів не чинити перешкод в користуванні прибудинковою територією будинку №6 по вул. Шевченка в м. Бібка Перемишлянського району та горищем шляхом демонтажу замків на горищі і зняття огорожі прибудинкової території.

Оцінивши з врахуванням положень ст. 89 ЦПК України, докази, надані на підтвердження обставин, якими позивачка обґрунтовує позовні вимоги, акти КП Бібрський комунальник від 11.08.2017р. (а.с.39,т.1) та акт від 20.04.2018р. (а.с.25,т.2), як доказ чинення їй перешкод у користуванні прибудинковою територією та горищем, суд прийшов до висновку про те, що зазначені акти не є доказом чинення відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перешкод у користуванні прибудинковою територією та горищем. Такими не встановлено наявність будь-якої огорожі на прибудинковій території, що перешкоджає у користуванні такої. Так, відносно горища дійсно встановлено обмежений доступ до такого та є потреба ОСОБА_2 зробити окремий вхід, оскільки вхід на горище даного будинку знаходиться в квартирі, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_7

З долучених до справи матеріалів вбачається, що позивачка, всупереч вимогам ст. ст.77, 78 ЦПК України, не надала суду інших належних та допустимих доказів на підтвердження чинення їй саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перешкод у користуванні прибудинковою територією та горищем, належними до житлового будинку №6 на вул.. Шевченка в м. Бібрка.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 23.01.2018року звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Бібрська міська рада Перемишлянського району Львівської області та просив зобовязати ОСОБА_2 усунути порушення в користуванні допоміжних приміщень №2, що знаходяться на землі загального користування будинку №6 на вул. Шевченка в м. Бібрка Перемишлянського району шляхом знесення самочинно збудованої надбудови, знесення провести за рахунок ОСОБА_2 (а.с. 210-213).

В призначені судові засідання позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 та її представники - ОСОБА_6 на 29.11.2017р., 25.01.2018р.,20.02.2018р.,12.04.2018р., 02.05.2018р.,11.06.2018р не зявились, заяв про розгляд справи в їх відсутності не надходило, про дату та час розгляду справи, відповідно до п.1 ч.8ст.128 ЦПК України, повідомлялися своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи (а.с. 191,199,202-208,245-249 т.1; а.с.8-11, т. 2, а.с. 30-35, а.с.39-42, т. 2).

Окрім цього, ухвалою Перемишлянського районного суду від 26.04.2018року задоволено клопотання представника ОСОБА_6 Доручено Франківському районному суді м. Львова забезпечити участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6

Безпідставні відкладення розгляду справи порушують права інших учасників процесу.

ОСОБА_10 із вимогами ЦПК України суд не повинен зясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання, так як це повязано із дією принципу цивільного судочинства диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Крім того, таке положення закону повязане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 210 ЦПК Українита ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

ОСОБА_10 зіст. 257 ч. 1 п. 3 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов'язку зацікавленої сторони цікавитися про рух справи, враховуючи вимоги цивільно-процесуального законодавства щодо розумності строків розгляду справи, а також недобросовісність виконання позивачем своїх процесуальних обовязків, вважаю, що зустрічна позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п.3 ч.1ст. 257 ЦПК України, що не позбавляє позивача в подальшому після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, права звернутись до суду повторно.

Таким чином, зустрічна позовна заява представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77,257, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди з боку ОСОБА_4, ОСОБА_5

права користування підвалом будинку № 6, що за адресою: Львівська область, Перемишлянський район, м. Бібрка, вул. Шевченка.

Зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_5 демонтувати замки встановлені до підвалу будинку № 6, що за адресою: Львівська область, Перемишлянський район, м. Бібрка, вул. Шевченка.

В задоволення решти позовних вимог - відмовити.

Зустрічний позов представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 про зобовязання усунути порушення в користуванні допоміжних приміщень шляхом знесення самочинно збудованої надбудови залишити без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач: ОСОБА_2, Львівська область, м. Перемишляни, вул. Шевченка,6/3.

Відповідач: ОСОБА_4, Львівська область, м. Перемишляни, вул. Шевченка,6/2.

Відповідач: ОСОБА_5, Львівська область, м. Перемишляни, вул. Шевченка,6/1.

Третя особа: Бібрська міська рада Перемишлянського району Львівської області Львівська область, Перемишлянський район, м.Бібрка, вул. Тарнавського, 22

20 червня 2018 року складено повне судове рішення.

Суддя ОСОБА_17