АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1711/18 Справа № 205/181/13- ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між нею та ОСОБА_4 09 лютого 2007 року було укладено договір безвідсоткової цільової позики, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 20000,00 доларів США, що еквівалентно 100000,00 грн. з цільовим призначенням на придбання автомобіля (80000,00 грн.) та особисті потреби (20000,00 грн.). Однак, в добровільному порядку ОСОБА_4 обов'язок по поверненню позики не виконує, внаслідок чого має заборгованість в розмірі 20000,00 грн., що еквівалентно 159800,00 грн.

У звязку з чим, ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 1598000,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1598,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково:

- стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором безпроцентної цільової позики від 09 лютого 2007 року в розмірі 139800,00 грн.;

- стягнуто з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог судовий збір в розмірі 1398,00 грн.

В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилається на те, що при ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції вирішив питання про її права та інтереси, оскільки на момент укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору безпроцентної цільової позики апелянт перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та мала бути залучена як сторона по справі, чого суд не зробив та допустив цим порушення норм процесуального права.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористались.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 09 лютого 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений Договір безпроцентної цільової позики.

Згідно п. 2.1 цього Договору мета надання позики:

- 16000 доларів США, що складало еквівалент 80000,00 грн. - на придбання автомобіля «Фольксваген Пассат»;

- 4000 доларів США, що складало еквівалент 20000,00 грн. - на особисті потреби.

Таким чином, відповідно до п. 3.1 цього Договору загальний розмір позики становить 20000,00 доларів США, що складало еквівалент на момент укладення договору позики 100000,00 грн.

Водночас, згідно змісту апеляційної скарги з 10 грудня 2005 року по 28 лютого 2013 року ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 і своєї згоди на укладення відповідачем договору безпроцентної цільової позики від 09 лютого 2007 року, що виходить за межі дрібного побутового, не надавала.

Окрім цього, спірним є цільове призначення договору позики від 09 лютого 2007 року, оскільки, як зазначає апелянт автомобіль марки Volkswagen Passat, 2006 року випуску, було придбано не за кошти договору позики, а за кошти отримані відповідно до кредитного договору №5251919 від 15 лютого 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ЗАТ Перший ОСОБА_5.

Вказаний автомобіль на даний момент є предметом спору між колишнім подружжям у справі про розподіл майна.

Тобто, із вищенаведеного вбачається, що за договором позики вказана мета отримання грошей у борг, а саме придбання автомобіля, й зазначене рухоме майно у іншій цивільній справі є спірним, а тому вирішуючи спір по суті стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 09 лютого 2007 року судом першої інстанції було порушено майнові права та інтереси колишньої дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_2 не залученої до участі у справі, що є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Таким чином, ухвалюючи рішення суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу без участі ОСОБА_2, яка на момент укладення між позивачем та відповідачем договору позики була дружиною відповідача і повинна була бути залучена до участі у справі.

А тому, враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2013 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1758,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_6