КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 755/7825/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/554/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року,

встановив:

у травні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, у якому просила стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з нею, відповідач у добровільному порядку грошових коштів на утримання сина не надає, а тому просила стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 752 грн. 50 коп. щомісячно, а також 2 000 грн. один раз на рік на оздоровлення дитини.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 2 000 грн. щомісячно.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити та визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з нього на користь позивача - 800 грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що з 28 квітня 2012 року по 10 вересня 2014 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги для утримання дитини в добровільному порядку не надає. У зв'язку з викладеним просила стягнути на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 2 752 грн. 50 коп. щомісячно, що становить ? частину середньої заробітної плати по місту Києву станом на день звернення до суду з позовом, а також 2 000 грн. один раз на рік для оздоровлення дитини.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 2 000 грн. щомісячно.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько, зобов'язаний утримувати дитину та визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню, в сумі 2 000 грн.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 180-182, 192 СК України.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що з 29 квітня 2015 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 та у нього на утриманні перебуває малолітня донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, він перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує державну допомогу в розмірі 860 грн. щомісячно. Відповідач вказував, що інших доходів він не має та не може сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом першої інстанції. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2012 року по 10 вересня 2014 року. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В ст. 182 СК України закріплено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апелянтом при зверненні до суду з апеляційною скаргою було надано довідку, з якої вбачається, що він знаходиться на обліку в УСЗН Києво-Святошинської РДА та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. Апелянт зазначав, що інших доходів він не має. Разом з тим, відповідач зазначає про перебування на його утриманні малолітньої дитини, що свідчить про те, що доводи про відсутність інших доходів вочевидь не відповідають дійсності.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі апелянт просив змінити розмір аліментів та стягувати з нього 800 грн., що додатково підтверджує наявність у відповідача інших доходів, окрім вказаної ним державної допомоги в розмірі 860 грн., яку він витрачає на утримання себе та малолітньої дитини.

Посилання апелянта на те, що він перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення не є беззаперечним доказом відсутності у відповідача інших доходів. В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що працює без оформлення трудових відносин, але його заробітна плата є недостатньою для сплати аліментів в розмірі 2 000 грн., однак доказів на підтвердження вказаних обставин не надав.

Відповідач ОСОБА_4 є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я, доказів на підтвердження того, що він позбавлений можливості працевлаштуватися та надавати грошові кошти на утримання дитини у визначеному розмірі до суду не надано.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 30 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді