РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2018

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі судового засідання - Ленчицькій А.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання його такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 2 липня 2018 року залишено позовну заяву без руху до 20.07.2018 року. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 20 липня 2018 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання його такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням та призначено у справі підготовче провадження на 18.09.2018 р. Ухвалою суду Хмельницького міськрайонного суду від 18.09.2018 р . закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 26.10.2018 р.

ОСОБА_1, посилається на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.1992 р. є власником квартири №89, в житловому будинку № 22 по вул. Зарічанській у м. Хмельницькому.

Право користуватися означеною квартирою з 21.09.2006 мав її онук - ОСОБА_2, проте він упродовж останніх десяти років не проживає за означеною адресою. Просить визнати ОСОБА_2 такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила визнати ОСОБА_2 такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №89 в буд. 22 по вул. Зарічанській у м. Хмельницькому, пояснивши, що відповідач не проживає за вказаною адресою понад 10 років, оскільки ще неповнолітнім разом з матірю виїхав на постійне проживання до Італії.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду відзив, у якому зазначив, що він визнає позов, оскільки з 2005 року проживає в Італії.

Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.1992 р. є власником квартири №89, яка знаходиться в житловому будинку № 22 по вул. Зарічанській у м. Хмельницькому.

За означеною адресою ОСОБА_2 зареєстрований з 21.09.2006 р., що підтверджується довідкою №2890-05 про склад сімї, виданою 29.05.2018 р. відділом реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підтвердили, що ОСОБА_2 понад 10 років не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Факт непроживання відповідача у квартирі позивача визнається відповідачем у викладеному ним відзиві.

Відповідно до ст. 16 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучені, власника не може бути позбавлено права користуватися жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї та інших осіб.

Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 у означеній квартирі не проживає більше одного року без поважних причин, суд приходить до висновку про те, що слід визнати відповідача такою особою, що втратила право користування житлом.

Суд приходить до висновку, що підстав позову, викладені у ст. ст. 71-72 ЖК Української РСР, не підлягають застосуванню, оскільки такі норми стосуються підстав визнання особи такою, що втратила право користування житлом у державному та комунальному житловому фонді. Оскільки позивачеві житло належить на праві приватної власності, до спірних правовідносин суд застосував норми, викладені у ст. 405 Цивільного кодексу України.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 13, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 319, 321, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, 155 ЖК Української РСР, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особою, що втратила право користування житлом - квартирою №89 у буд. 22 по вул. Зарічанська у м. Хмельницькому, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3), такою особою, що втратила право користування квартирою №89 у буд. 22 по вул. Зарічанська у м. Хмельницькому.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення виготовлено 29 жовтня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Логінова