АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3624/18 Справа № 180/1988/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Деркач Н.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Деркач Н.М.,

суддів - Макарова М.О., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря - Керімової-Бандюкової Л.К.

сторони:

позивач - ОСОБА_2, який діє у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 і ОСОБА_4,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград»; директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, який діє у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, який діє у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград», директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» ОСОБА_5 про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та від імені дітей-сиріт ОСОБА_3 та ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Транспортна компанія «Автоград», директора ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» ОСОБА_5 про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що протягом 2014-2016 років йому, як інваліду праці ІІ групи, та його онукам, опікуном яких він є, постійно з погрозами ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» відмовляла й відмовляє по теперішній час у безкоштовному проїзді в автобусних маршрутах м. Марганця, чим грубо порушуються їх права. Протягом трьох років його з дітьми виганяли з автобусів, ображали, обзивали нецензурними словами в присутності дітей. За даними фактами він неодноразово звертався до виконкому Марганецької міської ради Дніпропетровської області, а з приводу погроз до поліції, прокуратури, однак, порушення їх прав з боку перевізників продовжується.

З урахуванням викладеного, позивач просив визнати, що працівники ТОВ «Транспортна компанія «Автоград», директор ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» ОСОБА_5 постійно системно протягом 2014-2016 років грубо порушують його права як інваліда праці та права дітей-сиріт на безкоштовний проїзд; стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_2, дітей-сиріт ОСОБА_3, ОСОБА_3 моральну шкоду 1 000 000 гривень.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 в своїх інтересах та від імені дітей-сиріт ОСОБА_3 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» щодо відмови інваліду 2 групи ОСОБА_2 в пільговому перевезенні протягом липня-серпня 2016 року.

Стягнуто з ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» в дохід держави судовий збір в розмірі 1600 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставини, викладені ОСОБА_2 в позовній заяві, а саме відмова йому водіями ТОВ ТК «Автоград» в пільговому перевезенні протягом липня-серпня 2016 року, підтверджені наданими доказами, тоді як факт відмови ТОВ «ТК «Автоград» у пільговому проїзді ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як і факт систематичної відмови у безоплатному проїзді протягом 2014-2016 років позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» ніколи не використовувала в своїй діяльності автобуси, що зображені на відео, а особи, які ними керували ніколи не були працівниками товариства. Крім того, вони щоденно забезпечують пільгові перевезення пасажирів, а тому вважають, що жодним чином не порушували прав позивача та його підопічних на пільговий проїзд.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 в своїх інтересах та від імені дітей-сиріт ОСОБА_3 та ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, яку в подальшому уточнив, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про стягнення солідарно з відповідачів на його користь та на користь дітей-сиріт ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в особі ОСОБА_2 по 333 000 грн. моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріалами справи та доказами, які містяться в ній беззаперечно підтверджено порушення прав його та його підопічних на пільговий проїзд.

Також ОСОБА_2 в своїх інтересах та від імені дітей-сиріт ОСОБА_3 та ОСОБА_3 подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, який мотивовано тим, що ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» подало до суду безпідставну апеляційну скаргу, яка підлягає відхиленню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в своїх інтересах та від імені дітей-сиріт ОСОБА_3 та ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 38-1 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів», інваліди І та ІІ групи мають право на безоплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі). Пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України «Про транспорт». Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Судом встановлено, що ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» є автомобільним перевізником, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування в м. Марганець.

Позивач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи трудового каліцтва з 01.08.1977 року довічно, що підтверджується довідкою ЛТЕ Серії ВТЭ-29 № 009390 (т.1 а.с.4), а тому відповідно до ст.38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» має право на безоплатний проїзд у пасажирському міському транспорті.

Крім того, ОСОБА_2 є опікуном дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які мають право на безоплатний проїзд, гарантований постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 1994 року № 226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт, і дітей, які залишились без піклування батьків». Вказані обставини неодноразово встановлювалися під час розгляду цивільних та адміністративних справ в Марганецькому міському суді (т.1 а.с.52-54, 67-76, 231-233).

Як зазначає ОСОБА_2 в своєму позові і поясненнях, водії на автобусах ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» неодноразово відмовляли йому та його підопічним у безкоштовному проїзді маршрутами «Кільцевий А» та «Кільцевий Б» в м. Марганець.

На підтвердження даних обставин позивачем суду надані відеозаписи (а.с.46), а саме:

- 07.07.2016 року водій автобусу АЕ 7986 відмовився везти ОСОБА_2 без оплати проїзду. Зі слів водія, його керівником ОСОБА_5;

- 08.07.2016 року водій автобусу АЕ 7445 сказав, що йому керівником заборонено везти пільгову категорію громадян, та відмовлено ОСОБА_2 в перевезенні за посвідченням;

- 08.07.2016 року водій автобусу АЕ 0766 Карнадуб повідомив ОСОБА_2, що йому сказали не возити нікого з пільговиків;

- 09.07.2016, водій автобусу АЕ 7445 Луценко відмовився везти позивача, повідомивши, що працює в ТОВ «Автоград» і його керівником є ОСОБА_5;

Також, деякі автобуси мали таблички «без пільг» і водії повідомляли, що керівництво ТОВ «ТК «Автоград», зокрема директор ОСОБА_6, або його брат ОСОБА_7, забороняє їм возити пільговиків, а саме: - 18.08.2016 року автобус АЕ 3414; - 18.08.2016 року автобус АЕ 1221; - 07.07.2016 року автобус АЕ 0980; - 16.08.2016 року автобус АЕ 4390; - 08.07.2016 року автобус АЕ 3448; - 23.07.2016 року автобус АЕ 4390; - 12.07.2016 року автобус АЕ 3448; - 13.07.2016 року автобус АЕ 0766.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 в своїх інтересах та від імені дітей-сиріт ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в частині визнання дій неправомірними, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач частково довів ті обставини, на які він посилається як на підставу свої позовних вимог, а саме: що на автобусах ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» йому протягом липня-серпня 2016 року відмовляли у безкоштовному проїзді. Проте, позивач не довів ту обставину, що водії ТОВ «ТК «Автоград» відмовляли у безкоштовному проїзді також і його підопічним дітям-сиротам ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Також, не доведено порушення ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» його права на пільговий проїзд протягом 2014-2016 років, оскільки відеодоказами охоплюється лише період липня-серпня 2016 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 в своїх інтересах та від імені дітей-сиріт ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди та стягуючи на їх користь 20 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями відповідача були порушені законні права ОСОБА_2 як інваліда ІІ групи на безоплатний проїзд, чим завдано моральну шкоду, яка виразилась у стресах, втраті душевного спокою, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Правильно дійшовши висновку щодо виникнення обовязку у відповідача відшкодувати завдану моральну шкоду, суд помилково визначився з розміром стягнутої суми.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи спір, суд зазначені вимоги закону та характер виниклих між сторонами правовідносин, їх тривалість, наслідки у повній мірі не врахував, а тому, враховуючи принципи розумності та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити, зменшивши стягнуту суму у рахунок відшкодування моральної шкоди з 20 000,00 грн. до 5 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в своїх інтересах та від імені дітей-сиріт ОСОБА_3 та ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції не врахував того, що його права та права його підопічних порушуються відповідачем протягом 2014-2016 років не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачем суду було належним чином доведено лише порушення його прав за період липень-серпень 2016 року, а доказів щодо іншого часу суду надано не було.

Посилання ОСОБА_2 на постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року, як на докази завдання йому та його підопічним тяжкої моральної шкоди саме відповідачами у справі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаним рішенням суду було визнано неправомірною бездіяльність, зокрема, виконавчого комітету Марганецької міської ради, яка не є стороною у даній справі, а у задоволенні позовних вимог до ТОВ "ТК "Автоград" було відмовлено з підстав того, що позивачами не надано належних доказів щодо порушення їх права на безоплатний проїзд у транспорті саме ТОВ "ТК "Автоград".

Інші рішення судів щодо стягнення на користь ОСОБА_2 та на користь його підопічних моральної шкоди дійсно підтверджують обставини завдання такої шкоди. Апеляційний суд погоджується з тим, що неправомірними діями відповідача були порушені законні права ОСОБА_2 як інваліда ІІ групи на безоплатний проїзд, чим завдано моральну шкоду, а тому посилання на дані рішення судів є безпідставними.

Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо була надана оцінка наявних в матеріалах справи доказів.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» про те, що вони ніколи не використовувала в своїй діяльності автобуси, що зображені на відео, а особи, які ними керували ніколи не були працівниками товариства, вони щоденно забезпечують пільгові перевезення пасажирів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються довідкою, наявною в матеріалах справи, виданою директором ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» про те, що автобуси, які безпосередньо фігурують на відеодоказах про відмову позивачу у пільговому проїзді, дійсно використовуються ТОВ «Транспортна компанія «Автоград».

Твердження апеляційної скарги ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» про те, що між сторонами спору виникли договірні правовідносини, які не передбачають відшкодування моральної шкоди, з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 09.11.2016 року у справі №6-1575цс16, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Дійсно, Частиною 2 статті 42 ЗУ "Про автомобільний транспорт" визначено, що договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 41 ЗУ "Про автомобільний транспорт" пасажир зобовязаний: мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду відповідне посвідчення.

Згідно підпункту 10 пункту 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року № 176, перевізник зобовязаний: здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд.

Як видно з матеріалів справи, а саме з відео позивача, він неодноразово заходив в автобуси, при цьому відразу надавав водіям посвідчення інваліда та мав намір укласти з відповідачем договір перевезення, однак кожного разу йому фактично відмовляли в укладенні договору перевезення і він був вимушений виходити з автобусу.

Таким чином, договірні відносини між сторонами даного спору так і не настали, а тому посилання на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував правила ст. 1167 ЦК України, яка на спірні правовідносини не поширюється, так як регулює позадоговірні відносини, є безпідставним та не може бути прийняте до уваги.

Натомість, судом першої інстанції встановлено обставини порушення прав позивача перевізником на пільговий проїзд, у звязку з чим ОСОБА_2 було завдано моральну шкоду.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права.

Судом першої інстанції у повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене, рішення суду необхідно змінити, зменшивши стягнуту суму у рахунок відшкодування моральної шкоди з 20 000,00 грн. до 5 000,00 грн., в решті рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 і ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» - задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року - змінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди, зменшивши її з 20000,00 грн. до 5000,00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 червня 2018 року.

Судді: Н.М. Деркач

ОСОБА_8

ОСОБА_9