З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер №440/2144/18
Провадження № 2/440/1684/2018
30 листопада 2018 року
Буський районний суд Львівської області
в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.
при секретарі Гута О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся з означеним позовом до суду, мотивуючи тим що позивач є власником житлового будинку № АДРЕСА_1. Відповідачами є рідний брат з дружиною, зареєстровані у згаданому будинку. Наприкінці 2002 року виїхали на постійне місце проживання в Канаду, зв'язок з ними втрачено. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом, оскільки останні фактично прописані у будинку, однак не проживають з 2002 року, про що складено акт сільською радою.
Представник позивача, до початку судового засідання, подав письмову заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи, в порядку ч.8 ст. 128, ч.9 ст.130 ЦПК України, повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, відзив на позовну заяву, пояснення, тощо, не подали.
Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд у відповідності до ст. ст. 211, 247 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, позивачу належить житловий будинок АДРЕСА_1
Як встановлено судом, позивач у даному будинку за вище вказаною адресою прописав відповідачів, які мали намір проживати в такому. Однак, наприкінці 2002 року переїхали на постійне місце проживання в Канаду. Сторони між собою жодних зв»язків не підтримують.
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням(ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідально до ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Встановлено що відповідачі формально прописані в належному позивачу будинку, однак з 2002 року за місцем реєстрації не проживають, жодних витрат по утриманню будинку не несуть, їх особистих речей в будинку немає.
Останнє також стверджується актом Виконавчого комітету Буської міської ради від 20.09.2018 року (а.с. 5)
Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Положення наведених правових норм вказують про можливість визнання особи такою, що втратила право користування житлом, у разі не проживання понад установлений строк без поважних причин.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач несе витрати по утриманню будинку, сплачує комунальні платежі, відповідачам жодних перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивачем, ні іншими членами сім'ї, не чинилось.
Судом не встановлено поважність відсутності відповідачів за вказаною адресою. Показам позивача суд надає віри та кладе в основу рішення.
Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 141, 200, 247, 258-259, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, ст. 71 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд -
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_1, виданий 16.09.1998 року Франківським РВ ЛМУ УМВС України в м. Львові), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт НОМЕР_2, виданий 16.09.1998 року Франківським РВ ЛМУ УМВС України в м. Львові) такими, що втратили право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Суддя: Б. М. Журибіда