Справа № 583/3280/18
27 листопада 2018 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого-судді - Плотникової Н.Б.
при секретарі - Логвиненко Л.М.
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом
про стягнення боргу,
Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідом, відзиву не надав, справа розглядається в порядку заочного провадження.
Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов слідуючого висновку.
Судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини, що виникли з договору позики.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст..1046 ЦК України).
Згідно ст..1047 ЦК України - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, розписка позичальника є борговим документом, який підтверджує укладення договору позики, а також підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику.
Судом встановлено, що 24.01.2018 року відповідачем ОСОБА_2 була видана позикодавцеві ОСОБА_1 розписка про отримання ним 22.01.2018 року від ОСОБА_1 в борг грошових коштів в сумі 2050 доларів США, що підтверджує укладення договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобовязань, а також факт передачі грошової суми позичальнику (а.с. 43).
У розписці зазначені: сторони зобовязання (позикодавець та позичальник), їх місце проживання, серія та номер паспорту, грошова сума, яка передається, особистий підпис позичальника, відповідальність за порушення строку повернення позики.
Так, згідно вказаної розписки ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 2050 доларів США та зобовязується їх повернути не пізніше 30.04.2018 року. В разі неповернення боргу в зазначений термін зобовязується сплатити штраф в розмірі 1 (один) відсоток від отриманої суми за кожен день прострочення.
24.01.2018 року нотаріусом нотаріального бюро ОСОБА_4, розташованого за адресою: м. Тбілісі, прилеглого до Метро «Теарт Ахметелі» завірено підпис, зроблений ОСОБА_2 на вказаній борговій розписці (а.с. 21).
За договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором (ч.1 ст.1049 ЦК). Зобовязання позичальника, а це сама позика й нараховані проценти за користування нею, так і проценти за прострочення виконання грошового зобовязання, припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобовязання.
Судом встановлено, що на даний час відповідачем позика за борговою розпискою від 24.01.2018 року в сумі 2050 доларів США позивачу не повернута.
Належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу вказаної суми позики відповідач не надав.
Враховуючи викладене, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість за договором позики.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
У відповідності зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.
Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК).
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).
Борговою розпискою від 24.01.2018 року передбачено, що в разі неповернення боргу в зазначений термін позичальник зобовязується сплатити штраф в розмірі 1 (один) відсоток від отриманої суми за кожен день прострочення.
Суд погоджується з розрахунком пені за прострочення виконання грошового зобовязання за борговою розпискою від 24.01.2018 року, наданий представником позивача, а саме: 1% від 2050 = 20,5 доларів США, що із розрахунку за вісімдесят днів прострочення складає 1640 доларів США.
Згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Згідно п.14 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. Про судове рішення у цивільній справі - оскільки ч.1 ст.192 ЦК визначає законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, грошову одиницю гривню, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти (яка була предметом позики) в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення).
Станом на день ухвалення рішення 27.11.2018 року курс долара США до гривні, встановлений Національним банком України, становить: 100 доларів США 2789,8447 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1479,22 грн., а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1479,22 грн.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Позивачем та його представником до закінчення судових дебатів у справі на надано договору про надання правничої допомоги, не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, зокрема не було надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, рахунків тощо. Крім того, позивачем до закінчення судових дебатів не було зроблено відповідної заяви про неподання таких доказів з поважних причин.
Враховуючи викладене вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 192, 202, 207, 218, 526, 530, 533, 549, 551, 545, 611, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце реєстрації: вул. 40 років Перемоги, 38, с. Високе, Охтирський район, Сумська область) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1) судові витрати в сумі 1479,22 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.Б. Плотникова