Справа № 219/8140/17
Провадження № 2/219/161/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Брежнева О.А.

за участю секретаря Котинської А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської сільської ради, про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом до Калинівської сільської ради, про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок №15 по вул. Сільська села Григорівка Бахмутського району Донецької області, свої вимоги мотивує тим, що весною 1991 року між нею та ОСОБА_2 була укладена усна угода про те, що вона придбає у ОСОБА_2 житловий будинок №15 по вул. Сільська в селі Григорівка Бахмутського району Донецької області, який їй належить як спадкоємцю після смерті її єдиної доньки ОСОБА_3, померлої 20 жовтня 1989 року. На дійсність своїх намірів ОСОБА_4 передала ще у 1991 році їй ключі від будинку та оригінали наступних документів на нерухоме майно: свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок на імя ОСОБА_3, оригінал технічного паспорту на спірний будинок, оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_3, всі книжки для сплати комунальних послуг, також довідку сільської ради про те, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті її доньки ОСОБА_3, яка померла 20 жовтня 1989 року шляхом посадки огороду, ремонту будинку з 1989 року по лютий 1991 року, заборгованості зі сплати податків і страхових платежів за 1991 рік за будинком не мається. З березня 1991 року вона відкрито володіє спірним будинком: саджає огород, робить ремонт, сплачує податки за користування землею, страхові платежі за страхування будівлі, за благоустрій території біля будинку тощо. Вона як добросовісний володілець, в силу відсутності юридичних знань і не догадувалася, що вона за документами не є власницею. Окрім цього, вона була впевнена, що вона єдина власниця спірного будинку, всі мешканці вважали її власницею будинку. В останні роки вона хворіє, все частіше знаходиться в лікарні. У звязку із погіршенням стану здоровя вона вирішила все своє майно переоформити на доньку і в 2016 році зясувалось, що вона не може цього зробити, бо документально власницею спірного будинку є ОСОБА_3, ОСОБА_2 померла, спадкоємців після її смерті не має. Просить позов задовольнити.

Позивача в судове засідання не з'явилася, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов просив задовольнити.

Представник відповідача до суду не прибула, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти позову не заперечують.

Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017 року, № 2147-VIII) за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази.

Згідно з ст. 206 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017 р., № 2147-VIII) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами розташований за адресою: Донецька область, Бахмутський район, с. Григорівка, вул. Сільська, 15, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

За клопотанням позивача суд залишає судові витрати за нею.

Керуючись ст.ст. 12, 76-80, 141, 206, 247, 259, 263 -265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017, № 2147-VIII), ст.ст. 15, 16, 25, 316, 344, 392 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Калинівської сільської ради, про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності за набувальною давністю на житловий будинок №15 по вулиці Сільська села Григорівка Бахмутського району Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана за порядком передбаченим ст. 355 ЦПК України та п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А.Брежнев