АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-340/11 22-ц/774/437/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 2-340/11

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3 міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2017 року, яке ухвалено суддею Колочко О.В. о 15 годині 34 хвилини в місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення відсутні), -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, який неодноразово уточнювали (остання редакція від 18 серпня 2017 року (т.3, а.с. 200-210), в якому просили визнати незаконним рішення органу самоврядування про видачу ОСОБА_4 земельних ділянок, недійсними державні акти на земельні ділянки, припинити право власності померлої ОСОБА_4, відновити межі земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивачам на праві приватної власності належить житловий будинок № 7 по вулиці Привольній в м. Кривому Розі. В спільному користуванні позивачів для обслуговування будинку знаходилася земельна ділянка, загальною площею 850 кв.м., яка складалася з земельної ділянки площею 600 кв.м., наданої 16 жовтня 1957 року померлому ОСОБА_5 на підставі рішення № 306 виконкому Жовтневої районної в місті ради в селищі КРЕС по вулиці Привільна, 311 «а» для особистого житлового будівництва, по закінченню якого будинку було присвоєно № 7, а також земельної ділянки площею 250 кв.м., яка за усною домовленістю була передана в користування в 1951 році, ще за життя, ОСОБА_5 за 2500 рублів власником домоволодіння № 9 по вулиці Привільній в м. Кривому Розі ОСОБА_6, свекром ОСОБА_7 Після смерті ОСОБА_5 позивачі продовжували користування цією земельною ділянкою.

В 1983 році ОСОБА_4, успадкувавши від свого померлого чоловіка ОСОБА_6 домоволодіння № 9 по вулиці Привільній в м. Кривому Розі та земельну ділянку площею 1000 кв.м. для обслуговування цього будинку, почала чинити позивачам перешкоди в користуванні земельною ділянкою, площею 250 кв.м., яка з 1959 року перебувала в їх користуванні для відкачування стічних вод з їхньої земельної ділянки, а в подальшому ОСОБА_4 приватизувала зазначену земельну ділянку, чим унеможливила фактичне користування водопостачанням та водовідведенням до будинку позивачів, зокрема робити відкачку каналізаційних відходів та стічних вод, оскільки автомобіль для очистки каналізаційної ями може підїжджати лише через земельну ділянку, яку самовільно захопила ОСОБА_4, а тому зливна яма переповнюється і нечистоти витікають і течуть по поверхні землі до річки.

Також, в своїй позовній заяві позивачі послалися на рішення суду від 1991 року, яким було зобовязано ОСОБА_4 компенсувати позивачам завдану шкоду, спричинену вирубкою фруктового саду, що, на думку позивачів, є підтвердженням їх багаторічного користування земельною ділянкою, площею 250 кв.м.

Крім того, позивачі зазначили, що державні акти на земельні ділянки ОСОБА_4 отримала незаконно, оскільки по-перше, при підготовці документів для приватизації позивачі не надавали своєї письмової згоди на погодження меж земельної ділянки, внаслідок чого порушено право позивачів повноцінно користуватися їхнім домоволодінням, по-друге, земля виділена ОСОБА_4 з земель водного фонду, знаходиться в межах прибережної захисної смуги, а тому не могла надаватися громадянам для ведення особистого селянського господарства, що не відповідає нормам законодавства, які діяли на той час, а саме ст.ст. ч. 2 ст. 60, ч. 2 ст. 61 ЗК України. Однак, до землевпорядної документації за адресою: вулиця Привільна, 9, не включено обмеження у використанні земельної ділянки, що, на думку позивачів, є істотним порушенням законодавства, а тому ці державні акти на земельні ділянки необхідно визнати недійсними, а рішення органу самоврядування, на підставі якого їх було видано незаконним, припинити право власності померлої ОСОБА_4 на ці земельні ділянки і відновити межі земельної ділянки по вулиці Привільна, 7, якою користувалися позивачі з 1959 року, площею 250 кв.м.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, позивачі вважають, що спірна земельна ділянка була передана у користування ОСОБА_5 особисто ОСОБА_6, за що ОСОБА_5 сплатив 2 500 радянських карбованців, а ОСОБА_4, спадкоємець ОСОБА_6, самовільно зламала паркан та захопила спірну ділянку землі. Також, зазначають, що земельна ділянка знаходиться на прибережній смузі р.Саксагань та її приватизація була проведено незаконно.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_9.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_9.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_10, які, кожна окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, представника відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_11 та третю особу ОСОБА_7, які, кожна окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.08.1983 року ОСОБА_12 отримала у спадок від померлого чоловіка ОСОБА_13 житловий будинок № 9 по вулиці Привільна в місті Кривому Розі, розташований на земельній ділянці, площею 910 кв.м, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Жовтневим райвиконкомом м. Кривого Рогу 10.05.1978 року і зареєстрованого в ОСОБА_3 інвентарбюро по книзі № 215, стор.185, запис № 48985 (т.1, а.с. 6).

Згідно Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 22.09.1983 року ОСОБА_1 та ОСОБА_14 отримали у спадок від померлого чоловіка та батька ОСОБА_5 по 1/2 частині житлового будинку № 7 по вулиці Привільна в місті Кривому Розі, розташованого на земельній ділянці 600 кв.м, яка належала померлому на підставі Договору про право на забудову від 14.12.1957 року, реєстр 3029/6, зареєстрованого в ОСОБА_3 інвентарбюро по книзі № 206, стор.24, запис № 45384 від 11.02.1976 року (т. 1 а.с. 86).

ОСОБА_14, після укладення шлюбу 08.06.1985 року, змінила прізвище на ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 87).

Як вбачається з копії схематичного плану земельної ділянки № 9 по вулиці Привільна у Жовтневому районі м. Кривого Рогу, власником якої є ОСОБА_4, складеного 27 липня 1955 року, загальна площа цієї ділянки становить 2059 кв.м, під будовами - 131 кв.м, під двором - 221 кв.м, під садом - 1707 кв.м (т.1, а.с. 90, 110, 119).

24 червня 1983 року було внесено поточні зміни до схематичного плану земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4, відповідно до яких: фактична площа (за фактичним користуванням) - 2059 кв.м, під будовами - 144 кв.м, тротуар - 95,23 кв.м, під двором - 216 кв.м, під фруктовим садом - 1699 кв.м (т.1, а.с. 115).

Відповідно до копії схематичного плану земельної ділянки № 7 по вулиці Привільній у Жовтневому районі м. Кривого Рогу, користувачами якої є ОСОБА_1, ОСОБА_14, складеного 25 січня 1967 року, вбачається, що загальна площа ділянки складає 600 кв.м, під будовами 112 кв.м, під двором 201, під фруктовим садом 287 кв.м (т.1, а.с. 89).

В 2004 році Земельно-кадастровим бюро при ОСОБА_3 міському управлінні земельних ресурсів було заведено землевпорядну справу по передачі земельної ділянки в приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 по вул. Привільна, 9, у Жовтневому районі м. Кривого Рогу, кадастрові номери ділянок: 42210003, 42210004, в якій було складено план меж землекористування в масштабі 1:500 з вказанням суміжних землекористувань, довжин ліній та дирекційних кутів, площі землекористування і периметру меж (т.1, а.с. 159-172).

13 лютого 2004 року у вказаній землевпорядній справі було складено акт встановлення та погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами ОСОБА_15 (вул. Привільна, 5/2) та ОСОБА_16 (вул. Привільна, 11 «а») (т.1, а.с. 164).

В кадастровому плані земельної ділянки по вул. Привільна, 9 було зазначено загальну площу земельної ділянки 0,1987 га, у тому числі прибережна захисна смуга р. Саксагань 1268,9100 кв.м (т.1, а.с. 167).

Рішенням ОСОБА_3 міської ради від 29 вересня 2004 року за № 2269 передано громадянам безоплатно у власність земельні ділянки, надані їм для будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, зокрема ОСОБА_4 передано земельну ділянку за адресою: вул. Привільна, б. 9, площею: присадибна ділянка 1000,0 кв.м., для ведення особистого селянського господарства 718,0 кв.м

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯА № 833438, ОСОБА_4 на підставі рішення міської ради № 2269 від 29.09.2004 була власником земельної ділянки площею 0,1 га в межах згідно з планом, яка розташована вул. Привільна, буд.9 Жовтневий район м. Кривий Ріг, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:221:0003 (т.1, а.с. 15).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯА № 833439, ОСОБА_4 на підставі рішення міської ради № 2269 від 29.09.2004 була власником земельної ділянки площею 0,0718 га в межах згідно з планом, яка розташована вул. Привільна, буд.9 Жовтневий район м. Кривий Ріг, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:221:0004 (т.1, а.с. 16).

В 2015 році фізичною особою підприємцем ОСОБА_17 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1, вул. Привільна, 7 Жовтневий район м. Кривий Ріг, кадастрові номери №№ 042210003 для будівництва і обслуговування житлового будинку, 042210004 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 по вул. Привільна, 9 Жовтневий район, м. Кривий Ріг (т.2, а.с. 106-119).

В своїй пояснювальній записці ФОП ОСОБА_17 зазначив, що ОСОБА_4 користується земельною ділянкою площею 0,1318 га, право користування (власності) якою нею не оформлено (на плані вказано червоним кольором), а також встановив фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою вул. Привільна, 7, які показано на плані ділянки № 1, 2 (т.2, а.с. 109).

16 січня 2016 року померла ОСОБА_4 (т.2, а.с. 154). Спадкоємцем померлої являється ОСОБА_7 (т.2, а.с. 182).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрутованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, позивачі належними та допустимими доказами мали, перш за все, довести правомірність свого володіння земельною ділянкою, фактичне місцезнаходження належної їм на праві власності чи праві користування земельної ділянки та відповідність цього місцезнаходження правовстановлюючим документам, і лише після доведення факту порушення їх прав, вимагати усунень цих порушень від винних осіб.

Статтею 152 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) передбачені способи захисту права на земельну ділянку, за якими власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника майна за його позовом визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 116 Земельного Кодексу України (в редакції на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, які підлягають приватизації або за результатами аукціону в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч.1 ст. 92 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності без встановлення строку.

Відповідно до ч.1 ст. 78 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Частиною 1 ст. 125 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 цієї статті приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України ( ч.1 ст. 126 ЗК України).

Судом встановлено, що сторони у справі є суміжними землекористувачами земельних ділянок по вулиці Привільній у м.Кривому Розі.

Статтею 19 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини перша, друга статті 20 ЗК України).

Відповідно до ст. 22 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема сільськогосподарські угіддя (рілля). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 38 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

За приписами ст. 58 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм.

Стаття 60 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів, для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів

Відповідно до ст. 89 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у прибережних захисних смугах увздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво. Обєкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим.

Згідно з ч.1 ст.121 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах не більше 0,10 гектара, для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (чинному на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно з пунктами «а», «б» ст.12 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Положеннями частини першої статті 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до частини третьої цієї статті безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 5 постанови Верховної ОСОБА_17 Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 5 травня 1993 року № 3180-XII) громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений положенням статті 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частина шоста статті 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (частина сьома статті 118 ЗК України).

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про землеустрій» (яка була чинною на час виникнення правовідносин) у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування (ч. 9 ст. 118 ЗК України).

Пунктом 9 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677 передбачено, що розроблений проект відведення земельної ділянки виконавець подає у випадках, установлених статтями 118 і 123 Земельного кодексу України, на погодження відповідній комісії з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою, за місцем розташування земельної ділянки.

В інших випадках проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, крім викупу земельних ділянок (їх частин) з підстав, що допускають можливість їх примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності, відповідними органами земельних ресурсів, містобудування і архітектури, охорони культурної спадщини, санітарно-епідеміологічної служби, природоохоронним органом. У разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок (їх частин) лісогосподарського призначення чи водного фонду, земельних ділянок для цілей, повязаних з розробкою корисних копалин, проект також погоджується з відповідними органами лісового господарства, водного господарства, державного гірничого нагляду

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, рішення ОСОБА_3 міської ради № 2269 від 29.09.2004 року прийнято на підставі землевпорядної справи, погодженої ОСОБА_3 міським управлінням земельних ресурсів від 13.05.2004 року, згідно якої, при розробці кадастрового плану земельної ділянки по вул. Привільна, 9 за № 042210004 було зазначено загальну площу ділянки 0,1987 га, площу прибережної захисної смуги р. Саксагань 1268,9100 кв.м, і з урахуванням цього ОСОБА_4 була передана у власність земельна ділянка площею 0,0718 га за вирахуванням площі прибережної захисної смуги, у звязку з чим доводи позивачів про захоплення цієї земельною ділянкою прибережної зони річки Саксагань колегією суддів відхиляються.

Вірними є висновки суду першої інстанції й про те, що неузгодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами (позивачами по справі) не тягне за собою визнання Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 833438 та серії ЯА № 833439 від 25 липня 2005 року.

Так, питання складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на час видачі оспорюваних державних актів було врегульовано статтями 55, 56 Закону України «Про землеустрій» та Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів про право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999р. №43 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №354/3647 від 04.06.1999р. (зі змінами). Згідно вказаних норм погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами не вимагається, а роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку включають встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що спірна земельна ділянка була придбана ОСОБА_5 у ОСОБА_6, спадкоємцем якого є ОСОБА_6, яка самовільно захопила спірну ділянку, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи та є голослівними.

Навпаки, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 липня 1992 року, яке згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, є обовязковим для суду при розгляді даної справи, встановлено, що саме ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 250 кв.м. (т.1, а.с. 32).

Отже, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надано документів, що підтверджують їх право власності чи право користування земельною ділянкою, площею 250 кв.м.Рішення органу місцевого самоврядування про надання їм такої земельної ділянки чи інші правовстановлюючі документи відсутні.

Таким чином, враховуючи те, що позивачами не доведено порушення земельного законодавства при прийняття ОСОБА_3 міською радою рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4та оформленні оспорюваних державних актів на землю, а також ті обставини, що частина земельної ділянки, що надана ОСОБА_4, площею 250 кв.м., належить саме їм, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені заявлених позовних вимог, у звязку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: