АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року

м. Харків

справа №643/13528/15-ц

провадження №22-ц/790/375/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Коваленко І.П.,

суддів - Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року (в складі судді Єлізарова І.Є.) по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування з чужого незаконного володіння, визнання права власності,-

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування з чужого незаконного володіння, визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_6, який був власником квартири АДРЕСА_1. Як стало відомо, 08 червня 2015 року, тобто після смерті батька, вищезазначена квартира була відчужена на користь ОСОБА_4 від імені батька за довіреністю ОСОБА_5. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом в м. Челябінськ РФ у вересні 2014 року. Вважала вчинений правочин купівлі-продажу квартири недійсним, оскільки він був вчинений за підробленими документами, а її батько ніколи не був у Челябінську та у вересні 2014 року не перетинав державний кордон. Крім того, 25 червня 2015 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу продала квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 Позивачка зазначила, що вона є спадкоємицею вказаної квартири, її права порушені недійсними правочинами.

У зв'язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 08.06.2015 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 в особі представника за довіреністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4, витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3, визнати право власності за нею на вказану квартиру. Судові витрати покласти на відповідачів.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 просив у задоволені позову відмовити, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в судове засідання не з'явились, справа розглянута у їх відсутності.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений 08 червня 2015 року приватним нотаріусом ХМНО Міссіяж О.А., укладений між ОСОБА_6 в особі представника за довіреністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що він не знав та не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна та вжив всіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна, а тому він є добросовісним набувачем.

Крім того, апелянт вказує, що до участі у справі не було залучено нотаріуса Челябінського міського нотаріального округу Арбекової Н.В., яка завіряла довіреність ОСОБА_6 у вересні 2014 року.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, відповідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 08.06.2015 року

ОСОБА_6 на праві приватної власності належала квартира за адресою АДРЕСА_4, відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом 11-ї ХДНК Тимофієвою Т.О. 28.10.1998 року, реєстровий № 2-4884.

08 червня 2015 року, тобто, після смерті ОСОБА_6, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 , який вже був померлим, від імені якого діяла ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої Арбековою Н.В., нотаріусом Челябінського міського нотаріального округу Російської Федерації 19.09.2014 року та ОСОБА_4

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи,яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною, або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Отже, продаж квартири за адресою АДРЕСА_4 на підставі довіреності посвідченої Арбековою Н.В., нотаріусом Челябінського міського нотаріального округу Російської Федерації 19.09.2014 рокуне відповідає вимогам статті 203 ЦК України та укладений з порушенням вимог закону і є недійсним.

Положеннями статті 203 ЦК України, передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільними відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до вимог статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

У відповідності до п.7 вказаної постанови, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 , який вже був померлим, від імені якого діяла ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої Арбековою Н.В., нотаріусом Челябінського міського нотаріального округу Російської Федерації 19.09.2014 року та ОСОБА_4.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 березня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко