справа № 216/3637/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу

Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді - Бутенко М.В.

за участю секретаря судового засідання - Янчук С.О.

без участі сторін та згідно ст. 247 ЦПК України, без застосування технічних засобів розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

СУТЬ СПОРУ:

05.11.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі з 12.12.1997 року. Шлюб був зареєстрований Центрально-Міським районним у місті ОСОБА_1 відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було складено відповідний актовий запис за № 617. В період шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6. Шлюбні відносини були припинені з грудня 2016 року, в зв'язку з протилежними поглядами на життя, відсутністю сумісних звичок, що призвело до втрати почуттів любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Спору щодо поділу майна на сьогоднішній час сторони не мають. Просить суд задовольнити позов.

Ухвалою суду від 06.09.2018 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з'явився надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_5 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає.

Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи за наявними у суду матеріалами.

Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони зареєстрували шлюб 12.12.1997 року в Центрально-Міському районному у місті ОСОБА_1 відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за № 617 - а.с.8, мають спільну дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження - а.с.9, шлюбні відносини між сторонами припинено з грудня 2016 року, у зв'язку з розбіжністю у поглядах на сімейне життя, втрачено любов та повагу один до одного. Спору щодо поділу майна на час розгляду справи сторони не мають.

Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Статтею 51 Конституції України та згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Як роз'яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, ст.ст.5-8,12-19,23,89,128, 197,200, 206,258-259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.3,24,56,110,112,113 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 12.12.1997 року Центрально-Міським районним у місті ОСОБА_1 відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було складено відповідний актовий запис за № 617.

Після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище «ОСОБА_2».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Головуючий суддя: М.В. Бутенко