СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/777/17

пр. № 2/759/687/18

28 лютого 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, просить суд визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не чинити перешкоди ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення, а також просив стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7 судові витрати по справі, посилаючись на ті підстави, що 26.10.2000 було укладено договір дарування квартири згідно якого позивач отримав спірну квартиру, за якого в той час діяла його мати, право власності на яку виникло у позивача з моменту підписання вказаного договору та його нотаріального посвідчення, однак у вказаній квартирі були зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які проживали в іншому місці, після чого вони змінили місце проживання та переїхали у приватний будинок, отже з 2000, тобто з моменту реєстрації у спірній квартирі відповідачі жодного дня у ній не проживали, також у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які проживають у спірній квартирі та чинять перешкоди позивачу у користуванні нею.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надходило (а.с. 32, 33, 37, 205-210, 213-222, 228-237).

Відповідачем ОСОБА_6 неодноразово на адресу суду надсилалися заперечення проти предмету позову в яких він просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що на даний час боргів по квартирі немає, а позивач у вказаній квартирі не проживає, оскільки він сам пішов з дому, ключі від квартири у нього є, а також жодних перешкод йому не чиниться.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що у спірній квартирі на даний час проживають ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_10 на протязі 7-8 років, інших відповідачів вона не знає та чинення перешкод позивачу стосовно користування квартирою їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що він наглядно знайомий із сторонами по справі, давно не бачив аби хтось у квартирі проживав, щодо будь яких перешкод вчинення позивачу у проживанні у вказаній квартирі йому не відомо.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні зазначив, що він є майстром, якого позивач викликав для відімкнення дверей, щоб увійти до квартири, однак при входженні в той момент у квартирі знаходилася жінка, яка була схвильована, а також просила покинути дане житлове приміщення.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 26.10.2000 ОСОБА_13, ОСОБА_14 подарували ОСОБА_1, за якого діяла його мати ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Згідно інформаційної довідки КВ-2016 №5086 від 16.03.2016 квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору дарування (а.с. 14).

Згідно довідки Форми №3 вих. 02/08/00-5861 від 08.11.2016 у спірній квартирі прописані шість осіб, а саме: ОСОБА_1, власник особового рахунку; ОСОБА_3 мати; ОСОБА_4 чоловік матері; ОСОБА_5 брат; ОСОБА_6 сестра та ОСОБА_7 чоловік сестри (а.с. 17).

Згідно договору оренди квартири від 01.04.2016 та 19.10.2016 позивач проживає в орендованих квартирах, остання адреса якої: АДРЕСА_1 (а.с. 19-22).

У ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А у відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.

Частина 2 ст. 405 ЦК України вказує про те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, вчинення перешкод відповідачами у користуванні позивачем житловим приміщенняма аткож обставини які свідчать про відсутність відповідачів за місцем реєстрації понад один рік і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України є правовою підставою для визнання їй такими, що втратили право користування жилим приміщенням та задоволенню позовних вимог у повному обсязі.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, Законом України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди у праві користування ОСОБА_1 житлом приміщенням, шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_6 судові витрати по справі у розмірі 551 грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 судові витрати по справі у розмірі у розмірі 551 грн 20 коп.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 28.02.2018.