Справа № 661/2898/18
Провадження № 2/661/992/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Нова Каховка

Новокаховського міського суду Херсонської області

Суддя Ведяшкіна Ю.В.

секретар судового засідання Бірючова О.В.

у цивільній справі № 661/2898/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції, та три відсотки річних та пені.

У відкритому судовому засіданні брали участь:

позивач ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

16 липня 2018 року, ОСОБА_1, звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики в сумі 45000,00 грн., суму інфляції 19874,92 грн., 3% річних 4035,21 грн., пеня 13389,04 грн., а всього разом 82299,17 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 20 травня 2015 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 45000,00 грн., а відповідач зобовязався повернути зазначені грошові кошти у строк, передбачений договором, тобто до 20 липня 2015 року. Зазначений договір було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 912. Проте, відповідач, в порушення вищевказаних вимог Договору, норм матеріального закону, та прийнятих по договору зобовязань, у строки обумовлені договором позику не повернув, та на одноразові звернення з вимогами добровільного повернення зазначених грошових коштів відповідачем проігноровані, у звязку з чим він вимушений звернутись до суду із зазнаним позовом.

03 вересня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити із зазначених вище підстав, а також просили суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в розмірі 822,10 грн., та витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та також надав свій розрахунок заборгованості з врахуванням індексу інфляції, не погоджуючись з розрахунком складеним позивачем, та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі за необґрунтованістю.

Суд, заслухавши думку учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику, зокрема грошові кошти в строк та у порядку, що встановлені договором; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, судом встановлено, що 20 травня 2015 року між сторонами укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 912, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_1 передав у власність відповідача ОСОБА_2 строком до 20 липня 2015 року грошову суму в розмірі 45000,00 грн., яку позичальник зобовязався повернути без нарахування відсотків до 20 липня 2015 року, в порядку та умовах, передбачених цим договором.

Пунктом сім зазначеного Договору передбачено, що у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми.

Проте відповідач ОСОБА_2 суму позики позивачу ОСОБА_1 до теперішнього часу не повернув.

За таких підстав, аналізуючи надані сторонами докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені і наведені обставини, які підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає підтвердженим факт укладення договору позики та передання позивачем ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 45000,00 грн. відповідачу ОСОБА_2, про що складено, та нотаріально посвідчено договір позики, оскільки відповідно до правового висновку Верховного ОСОБА_5 України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, який відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх суддів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику; а оскільки зазначена сума грошових коштів у встановлений договором строк позичальником не повернута, вона підлягає стягненню в повному обсязі, а саме в розмірі 45000,00 грн., та у відповідності до п. 7 Договору позики, та ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 4035,21 грн., та витрати від інфляції в розмірі 14895,00 грн., розрахунок якої, у звязку з незгодою відповідача з наданим позивачем розрахунком, та навпаки, здійснено судом помісячно за формулою (сума боргу х індекс інфляції /100 суму боргу = витрати від інфляції), отже, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

При цьому, позов в частині стягнення пені задоволенню не підлягає, оскільки Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» на який посилається позивач, при заявлені такої позовної вимоги, регулює договірні правовідносини між платниками та

одержувачами грошових коштів, субєктами, яких є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи -

суб'єкти підприємницької діяльності, при цьому дія цього Закону не поширюється на правовідносини між фізичними особами, якими в даному випадку є позивач та відповідач, отже, така вимога позивача є необґрунтованою.

На підставі викладеного позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витати, а саме: витрати по сплаті судового збору, витрати на правничу допомогу, пропорційно задоволених позовних вимог. При цьому витрати на правничу допомогу судом не зменшувались, за відсутністю відповідного клопотання з боку іншої сторони, на яку у відповідності до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, покладено обовязок доведення не співмірності таких витрат, чого в судовому засіданні зроблено не було.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції, та три відсотки річних та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 45000,00 грн., три відсотків річних в розмірі 4035,21 грн., інфляційні витрати в розмірі 14895,00 грн., та судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 638,61 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 6991,20 грн., а всього 71560,02 грн. (сімдесят одну тисячу пятсот шістдесят грн. 02 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дні вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2018 року.

Суддя Ю. В. Ведяшкіна