Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1325/16-ц
Провадження № 2/553/31/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.05.2018м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді Чистик І.О.,

при секретарі - Павленко І.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідачів - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про визнання права приватної власності на будівельні матеріали, відшкодування вартості будівельних робіт, визнання права власності на меблі, відшкодування вартості меблів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5., третя особа: ОСОБА_6, про визнання права приватної власності на будівельні матеріали, відшкодування вартості будівельних робіт, визнання права власності на меблі, відшкодування вартості меблів, посилаючись на те, що на початку лютого 2014 року відповідачі придбали квартиру № АДРЕСА_1. Після придбання квартири ОСОБА_3 запропонував йому організувати проведення ремонтно-будівельних робіт у придбаній квартирі та придбати і встановити меблі. Позивач був знайомий з відповідачем з 2013 року, оскільки його донька та син відповідачів проживали спільно без реєстрації шлюбу. Вони з ОСОБА_3 домовились, що за кошти позивача будуть придбані будівельні матеріали та проведені ремонтні роботи, а також закуплені та встановлені меблі, а відповідач ОСОБА_3 протягом місяця після їх закінчення відшкодує їх вартість. Вартість будівельних робіт не повинна була перевищувати 100000 гривень, а меблів - 40000 гривень. У період з середини лютого по кінець квітня 2014 року він виконав роботи за оговорених умов. Після цього ОСОБА_3 пообіцяв відшкодувати йому витрачені кошти в розмірі 92520 гривень 71 коп. на протязі місяця. На початку травня 2014 року позивач знову за власні кошти придбав та встановив меблі в квартирі відповідачів на загальну суму 35217 гривень 39 коп. З 10 травня 2014 року відповідач дозволив проживати в цій квартирі своєму синові ОСОБА_6 та донці позивача ОСОБА_7 06 вересня 2014 року між ними був укладений шлюб, а з травня 2015 року його донька вимушена була виїхати з квартири. В той же період часу відповідач ОСОБА_3 повідомив позивачеві, що не має наміру відшкодовувати позивачеві понесені ним витрати. З наведених підстав просив суд задовольнити позов, визнати за ним право приватної власності на будівельні матеріали на загальну суму 59925 гривень 71 коп., стягнути на його користь з відповідачів солідарно вартість будівельних матеріалів, які використані при проведенні ремонтно-будівельних робіт в сумі 59925 гривень 71 коп., та відшкодування вартості виконаних робіт в сумі 92520 гривень 71 коп., визнати за ним право приватної власності на меблі, які придбані та встановлені за його кошти в квартирі відповідачів на суму 35217 гривень 39 коп., стягнути на його користь з відповідачів відшкодування вартості меблів на суму 35217 гривень 39 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з викладених в позові підстав. Додатково позивач пояснив, що він привозив бригаду робітників з Миргорода, оскільки це було вигідніше. Трудові відносини з робітниками він не оформлював, розраховувався з ними поетапно. Будівельні матеріали привозили різними автомобілями газелю, бусом, таксі, по різному по мірі необхідності. Будь-яких підтверджуючих документів щодо використання транспорту він не має. З позивачем він знайомий з 2013 року, хотів йому допомогти, тому зробив йому ремонт в борг.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених в письмових запереченнях (том 1, а.с. 77-80, 142-145), у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю з наступних підстав. Фактично ремонт квартири проводився особисто відповідачем ОСОБА_3 та різними бригадами найманих працівників. Виконані ремонтні роботи оплачувались особисто ним та його сином ОСОБА_6 за готівкові кошти. Те ж саме стосується і придбання меблів. Будь-якої участі в цьому позивач ОСОБА_1 не приймав. До подачі заяви про розірвання шлюбу 7 червня 2015 року син з невісткою за обоюдною згодою поділили спільне рухоме майно, зокрема колишня дружина забрала побутову техніку (холодильник, пральну машину, вбудовану варильну поверхню, вбудовану електричну духову шафу), диван кутовий кухонний, люстру і вивезла з квартири разом з позивачем та його друзями 07 червня 2015 року. Серед іншого послався на те, що фактично в його квартирі встановлена ванна інших розмірів ніж зазначена позивачем, як та, що була нібито придбана для його квартири. Крім того, доданий позивачем до позову чек на придбання ванної датований 07 лютого 2014 року, тобто датою, коли квартира навіть ще не була придбана відповідачем. Крім того, послався на те, що позивач в доданому до позову переліку робіт посилається на такі види робіт, які взагалі не могли проводитись в його квартирі. Так, наприклад, позивач посилається на зняття старої краски з підлоги, в той час як в придбаній ним квартирі до ремонту був лінолеум, а не пофарбована підлога, посилається на здійснення заміни труб в той час як в будинку з моменту будівництва були встановлені пластикові труби, які не замінювались до теперішнього часу. Всі розділи додатків до позову містять безліч розбіжностей. В додатку № 9 до позовної заяви міститься інформація про товарний чек на придбання диван-кроваті кутового Лавли, але ж лист замовлення виписаний на його сина ОСОБА_6, а не на позивача. Послався на те, що ряд паперів, можливо донька позивача винесла з квартири та передала позивачеві. Це стосується і чеків на будівельні матеріали, і товарних чеків на елементи інтер'єру, гарантійних талонів на всю побутову техніку. Приблизно 5-6 травня 2015 року вони з сином прийшли до квартири та зустріли там позивача та його доньку, які закінчували збирати речі. Після цього візиту з квартири зникли деякі документи, зокрема документи на техніку, різні чеки та квитанції по ремонтних роботах. Позивач навіть посилається, що це він придбав телевізор і кронштейн, які насправді були подаровані відповідачами синові на свадьбу, додаючи до позову чек відповідачів. Крім того, позивач ніколи не був зареєстрований та не здійснював господарської діяльності з ремонту нерухомого майна або будівництва, виготовлення та встановлення меблів. Наполягав на тому, що працівників відповідач для ремонту у власній квартирі знаходив особисто або за рекомендацією друзів, будь-яких робітників через позивача не наймав. З наведених підстав просив суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву з проханням про проведення судового розгляду без її участі.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що на його думку причиною виникнення даного позову є те, що він розлучився з донькою позивача. Після розлучення донька позивача забрала з квартири всі чеки та квитанції, які в теперішній час її батько додав до позову, посилаючись на них як на нібито свої витрати на ремонт, хоча це не відповідає дійсності. Так до позову позивач додав навіть чек на придбання телевізору та кронштейну, з якого видно, що його придбав за своєю карткою батько третьої особи ОСОБА_3 Всі витрати на проведення ремонтних робіт, а також на придбання меблів ніс його батько ОСОБА_3, а також в меншій мірі він сам.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що він давно знайомий з ОСОБА_1 В лютому 2015 року ОСОБА_1 запропонував йому роботу. У якості об'єкта була квартира ОСОБА_3, який виступав замовником. Розрахунки по ремонтних роботах здійснених свідком та його напарником проводив ОСОБА_1 в м. Миргороді. Відповідаючи на поставлені запитання свідок уточнив, що на його думку замовником є особа, яка дає гроші, у цьому випадку це був ОСОБА_3 ОСОБА_1 він сприймав як прораба, оскільки з ним обговорював питання будівельних матеріалів, здійснював розрахунки. На його думку оплату робіт проводив за свої гроші позивач. Щодо ремонтних робіт він предметно спілкувався з ОСОБА_1, іноді з ОСОБА_3 та його сином.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що десь в середині 2014 року ОСОБА_1 запропонував йому роботу по здійсненню ремонту в квартирі. Навів в судовому засіданні перелік виконаних ремонтних робіт та пояснив, що гроші у якості оплати за виконані роботи передавав їм з напарником ОСОБА_1 Контролював ремонтні роботи господар квартири ОСОБА_3 та його син. Якщо була потреба щось додатково придбати - вони телефонували сину ОСОБА_3 - ОСОБА_10, він давав кошти. Разом з ОСОБА_6 вони їздили в Епіцентр придбавали деякі матеріали, була також ОСОБА_7. На його думку кошти, якими розрахувався ОСОБА_6 належали ОСОБА_1 Стверджував, що пам'ятає як ОСОБА_6 розраховувався магазині Епіцентр грошима із конверта, який нібито йому передав ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 суду пояснив, що приблизно в середині чи наприкінці лютого 2015 року йому зателефонував ОСОБА_1 та запропонував роботу по здійсненню ремонтних робіт в квартирі ОСОБА_3 по АДРЕСА_1. Наймав його ОСОБА_1, а власником квартири був ОСОБА_3, також часто приходив його син. Якось був випадок коли ОСОБА_1 в м. Миргороді передав через свідка гроші в конверті у сумі 15000 гривень для ОСОБА_6, сказав, що ці гроші треба передати ОСОБА_6 Власними висновками свідка є те, що це були гроші на будівництво. Під час ремонтних робіт у разі виникнення потреби в придбанні якихось дрібниць гроші на них давав ОСОБА_6 Свідок бачив якось, як ОСОБА_6 в магазині розраховувався, доставши гроші з конверта жовтого кольору, думає, що то був той конверт, який передав раніше ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_12 суду пояснив, що він знайомий з ОСОБА_1, ОСОБА_3 не знає. Свідок є приватним підприємцем, продає будівельні матеріали в м. Миргороді. Приблизно у лютому 2014 року ОСОБА_1 говорив, що йому необхідно зробити ремонт в квартирі його знайомого. Придбавав плитку, ванну. Коли придбавав ванну сказав, що їде робити ремонт в м. Полтаві своєму другові.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_13 суду пояснив, що приблизно в березні 2014 року він на прохання ОСОБА_1 допомагав перевезти цеглу та пісок. З розмови він зрозумів, що до квартири ОСОБА_3, в якого ОСОБА_1 взявся виконувати ремонтні роботи. Свідкові невідомо чи був завершений цей ремонт позивачем.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_14 суду пояснив, що він знайомий і з ОСОБА_1, і з ОСОБА_3 Взимку 2014 року на прохання ОСОБА_1 підвозив будівельні матеріали до квартири АДРЕСА_1. Крім того він допомагав завозити пральну машинку в квартиру, а потім вивозити її через деякий час разом з особистими речами доньки ОСОБА_1 ОСОБА_7. Стверджував, що був свідком розмови, з якої зрозумів, що ОСОБА_1 має зробити ремонт за свої гроші, а ОСОБА_3 потім їх поверне. Також говорив про те, що при ньому ОСОБА_1 передавав через будівельника гроші в сумі 15000 гривень на якісь будівельні матеріали, через нього передавав гроші донці в конверті в сумі 14000 гривень на виготовлення меблів.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_15 суду пояснив, що він знайомий з ОСОБА_6, ОСОБА_1 він взагалі не знає. На замовлення ОСОБА_3 він виготовляв меблі в квартиру, в якій мали жити син відповідача зі своєю майбутньою дружиною. Щодо меблів він спілкувався особисто з ОСОБА_3 та його сином ОСОБА_6 Всі розрахунки проводив ОСОБА_3

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи та свідків, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає необхідним відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27.11.2015 року розірваний шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_6, які є: донькою позивача та сином відповідачів відповідно.

В порядку ч.1 ст. 82 ЦПК України сторонами не оспорювався факт належності квартири № АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_3 При цьому, у зв'язку з ненаданням суду будь-яких підтверджуючих документів, судом не може бути встановлена конкретна дата набуття права власності стороною на вказану квартиру.

В порядку ч.1 ст. 82 ЦПК України учасниками справи визнана також та обставина, що у період з середини лютого 2014 року по травень 2014 року в придбаній ОСОБА_3 квартирі № АДРЕСА_1 був проведений ремонт, придбані та встановлені меблі та побутова техніка.

Згідно ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних доказів, наданих сторонами.

Так, позивачем заявлено чотири окремі позовні вимоги: про визнання права приватної власності на будівельні матеріали на загальну суму 59925 гривень 71 коп., про стягнення на його користь з відповідачів солідарно вартості будівельних матеріалів, які використані при проведенні ремонтно-будівельних робіт в сумі 59925 гривень 71 коп., та відшкодування вартості виконаних робіт в сумі 92520 гривень 71 коп., про визнання за ним права приватної власності на меблі, які придбані та встановлені за його кошти в квартирі відповідачів на суму 35217 гривень 39 коп., про стягнення на його користь з відповідачів відшкодування вартості меблів на суму 35217 гривень 39 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач додав до позову власноручно складені ним самим відомості, які назвав: фактичні витрати на проведення ремонтних робіт, черговість проведення робіт (том 1, а.с. 7-24). Разом з тим вказані додатки до позову не можуть бути визнані судом належними та допустимими доказами існування між сторонами договірних відносин на проведення ремонтних робіт в квартирі, що належить на праві власності відповідачеві ОСОБА_3, позивачем ОСОБА_1, оскільки вони складені самим позивачем одноособово як додаток до позову, наведений в них перелік робіт, їх обсяг, матеріали, витрати на оплату роботи залучених працівників не погоджені з власником квартири - відповідачем у справі ОСОБА_3 Будь-яких належних та допустимих доказів існування домовленості між сторонами на самовільне проведення позивачем ОСОБА_1 ремонтних робіт в чужій квартирі, що йому не належить, на зазначену в позові суму позивачем не надано.

В той же час згідно ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Будь-яких відомостей про те, що позивач є особою, що здійснює або здійснювала станом на лютий-травень 2014 року підприємницьку діяльність по проведенню будівельних та ремонтних робіт, сторонами суду не надано.

Згідно ч.3 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків.

У зв'язку з цим за відсутності узгодженої між сторонами проектної документації, кошторису, складеного до початку ремонтних робіт, стверджуваного замовлення та встановлення меблів, факт наявності між сторонами домовленості про надання права позивачеві ОСОБА_1 на проведення перелічених в позові та додатках ремонтних робіт самостійного замовлення та встановлення меблів в чужій квартирі, що належить відповідачу ОСОБА_3 може бути підтверджений лише письмовим договором між сторонами, який не був наданий суду, оскільки не укладався між сторонами.

При цьому, згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України, ч.1 ст. 218 ЦК України пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_17, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_13, допитаних в судовому засіданні за клопотанням позивача, самі по собі не можуть підмінювати обов'язкову письмову форму закріплення таких договірних відносин. Крім того, окремі вислови, обривки фраз, сприйнята з чужих слів інформація та здійснені на їх підставі логічні висновки, є лише припущеннями свідків, а не підтвердженням існування конкретних домовленостей між сторонами, які не обговорювались безпосередньо з жодним зі свідків.

Крім того, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надані суду копії фіскальних чеків, товарних чеків, видаткових накладних (том 1, а.с. 25-62) з подальшим наданням їх оригіналів (том 1, а.с. 90-128). Вказані чеки, накладні містять відомості про придбання певних будівельних матеріалів в різний час та різних магазинах або у осіб, що здійснюють підприємницьку діяльність невстановленими особами. В той же час, позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б могли довести той факт, що вказані в них матеріали були придбані безпосередньо позивачем або за його дорученням іншою особою, але за його кошти, а головне що вони були безпосередньо використані при проведенні ремонтних робіт в квартирі відповідача ОСОБА_3 АДРЕСА_1, а не на будь-якому іншому об'єкті будівництва або ремонту позивачем ОСОБА_1

Лише в двох документах з усього обсягу, а саме: товарному чеку від 30.04.2014 року на придбання столешниці, підстави для столу, двох барних стільців зазначено прізвище ОСОБА_1 (том 1, а.с. 124), та в бланку замовлення без номеру та дати на придбання лавочки кухонної вписано прізвище ОСОБА_1, наявна відмітка про внесення ним передплати в сумі 2000 гривень (том 1, а.с. 126). При цьому сам по собі факт придбання позивачем у квітні 2014 року якихось предметів меблів не доводить той факт, що ці меблі були придбані позивачем для відповідача ОСОБА_3 за власні кошти та встановлені в подальшому в квартирі відповідача, та що між сторонами існувала домовленість про повну попередню оплату всіх витрат позивачем ОСОБА_1 за власні кошти, та подальше повернення його витрат власником квартири через певний час після закінчення ремонтних робіт. У зв'язку з чим суд вважає, що позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в позовній заяві доводів про визнання за ним права власності на меблі, встановлені в квартирі відповідача, та взагалі про те, що він особисто поніс витрати на придбання та встановлення меблів в квартирі відповідача.

За клопотанням позивача судом було призначено будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 1441 від 20.12.2017 року, проведеної на підставі самостійно виготовленого позивачем ОСОБА_1 переліку проведених робіт (том 2 а.с. 31) встановлено вартість ремонтно-будівельних робіт, виконаних у квартирі АДРЕСА_1, визначено вартість будівельних матеріалів, використаних при проведенні ремонтно-будівельних робіт в даній квартирі (том 2, а.с. 23-60).

В той же час проаналізувавши всі надані сторонами суду докази, суд вважає що позивач не довів в судовому засіданні шляхом подання належних та допустимих доказів факт наявності та витрачання особистих коштів на здійснення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1, та не спростував твердження відповідачів щодо його непричетності до проведення ремонту у вказаній квартирі.

Згідно ч.ч. 3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

А згідно ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у зв'язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

На підставі викладеного, ст.ст. 16, 208, 218, 316-321 ЦК України, керуючись ст.ст. 11, 12, 19, 81, 89, 263-268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про визнання права приватної власності на будівельні матеріали, відшкодування вартості будівельних робіт, визнання права власності на меблі, відшкодування вартості меблів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, яким є Апеляційний суд Полтавської області. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиІ. О. Чистик