22-ц/775/180/2018(м)
Головуючий в 1 інстанції Скрипниченко Т.І.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю

секретаря Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» про захист прав споживачів, усунення перешкод в користуванні грошовими коштами,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та просить визнати неправомірними дії відповідача у відмові в обслуговуванні карткового рахунку №491970 відкритого на імя позивача та зобовязати відповідача усунути перешкоди щодо користування та розпорядження позивачем власними грошовими коштами, що знаходяться на картковому рахунку та обслуговується платіжною карткою в межах залишку в сумі 13341,78 грн. шляхом негайного розблокування рахунку, надання можливості зняти грошові кошти з карткового рахунку. Стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 72445,25 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень. Позивач посилається на те, що нею укладено договір з Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на відкриття карткового рахунку №491970 та обслуговування платіжної картки №491970. Рахунок використовувала для зберігання власних коштів та заощаджень. В вересні 2016 ОСОБА_2 мала намір скористатися платіжною картою, але її було заблоковано. На той час на ній знаходилися грошові кошти в межах залишку в сумі 13341,78 грн. Про блокування карткового рахунку ОСОБА_2 ніхто не повідомляв. Оператор ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив, що карту заблоковано у звязку із підозрою у скоєнні шахрайських дій. 29.11.2016 та 02.12.2016 їй надано відповіді на електронну адресу не повідомлено, що карту заблоковано у звязку із підозрою її у скоєнні шахрайський дій, розблокувати картковий рахунок можливо в судовому порядку. Будь-яких обставин скоєння шахрайських дій не вказувалося. Вважає, що банком протиправно утримуються кошти на рахунку, чим порушує право власності на користування власними коштами, що завдає суттєвих незручностей, як споживача фінансових послуг. Також посилаючись на ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідача на користь позивача пеню в сумі 72445,25 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2017 року позов задовольнити частково, зобов'язано публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 банк „Приватбанк" усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 грошовими коштами, що знаходяться на картковому рахунку №491970, який відкрито на імя ОСОБА_2, в межах залишку коштів, шляхом припинення обмеження щодо здійснення видаткових операцій та розпорядження грошовими коштами на зазначеному картковому рахунку банку. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк „Приватбанк" на користь ОСОБА_2 пеню у розмірі 13341, 78 грн.

З даним рішенням не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд не повно зясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Позивач до суду не зявилася, повідомлена про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день входження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Судом правильно встановлено, що ОСОБА_2 є власником банківської платіжної картки №491970 виданої ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно наданої інформації ПАТ КБ «Приватбанк», залишок на картковому рахунку 491970 станом на 13.11.2017 складає 13341,78 гривень, який не змінювався з 14.12.2016.

У відповіді наданої відповідачем від 29.11.2016 №20.1.0.0.0/7-20161115/1382 на звернення ОСОБА_3 зареєстрованого за №193 від 15.11.2016р, зазначено, що ПАТ КБ «Приватбанк» змушений відмовити в обслуговуванні картки через одну з причин, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Однак конкретної причини відмови в обслуговуванні картки не наведено, відомості зазначені загалом.

Відповідно наданого представником відповідача витягу із програмного комплексу щодо звернення громадян на «гарячу лінію ПриватБанку 3700», зазначено, що заявник +51 ОСОБА_4 підтвердила шахрайство, під керівництвом шахрїв відправила кошти на карту отримувача 491970.

Шишацьким ВП ГУНП Миргородського ВП в Полтавській області повідомлено 04.12.2017, що Шишацьким ВП Миргородським ВП ГУНП в Полтавській області за заявою ОСОБА_4 Андріївни1978 р.н. за фактом зняття грошових коштів з її банківських карток «Приватбанк» в сумі 7000 гривень та 1400 грн. відомості внесено до ЄРДР за №0000360 від 10.09.2016. На даний час по даному кримінальному провадженню проводиться досудове слідство та підозра будь-якій особі не повідомлялася.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Згідно з п. 1, 2, 6 ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) часників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб'єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - п'ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії відповідача щодо заблокування карткового рахунку позивачки більш ніж на 7 днів є неправомірними та такими, що порушують права позивача, а тому, слід зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди для використання коштів на картковому рахунку 491970, відкритому на ім'я ОСОБА_3.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі ст.1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Стаття 550 ЦК України зазначає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що позивач розраховувала безперешкодно користуватися своїм картковим рахунком для власних потреб, разом з тим позивач була позбавлена такої можливості, а тому, з відповідача на користь позивачки слід стягнути пеню за період з 01 листопада 2016 року по 01.05.2017 року в розмірі 13341, 78 гривень, враховуючи вимоги ч.3 ст. 551 ЦК України щодо співмірності з розміром завданих збитків.

Статтею 133 ч.3 п.1 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач надав суду належні докази на підтвердження понесення ним витрат на оплату правової допомоги, зокрема, в матеріалах справи міститься договір про надання юридичних послуг від 03.05.2017 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 15.05.2017, платіжне доручення від 03.05.2017 року №33369300 про отримання адвокатом гонорару.

Тому суд першої інстанції правильно вирішив, що є підстави для відшкодування витрат позивача на правову допомогу в сумі 1000 грн.

Статтею 375 ЦПК України передбачено , що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, в задоволенні апеляційної скарги відповідачу необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді