Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"06" березня 2018 р. 145/1996/17

2/145/217/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г. ,

при секретарі Мигдальській Н.М.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоміської сільської ради, Тиврівської РДА про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

Позивач звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 17 квітня 1997 року померла ОСОБА_3, яка до дня смерті була зареєстрована та проживала в с. Нове місто, Тиврівського району Вінницької області.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 2,92 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Новоміське», с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 21 жовтня 1991 року, посвідчений секретарем виконкому Новоміської сільської ради ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 28, яким усе майно заповіла їй. На час відкриття спадщини заповіт не змінено і не відмінено.

Спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після ОСОБА_3 немає.

Вона на час відкриття спадщини була неповнолітньою (15 років), тому вважається такою, що спадщину прийняла.

З метою оформлення прийнятої спадщини вона звернулася до Тиврівської держнотконтори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) розміром 2,92 в умовних кадастрових гектарах на території Новоміської сільської ради їй було відмовлено в зв'язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) видано на ім'я спадкодавця після її смерті.

Просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 2,92 в умовних кадастрових гектарах без визначення її меж в натурі (на місцевості) на території Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 17 квітня 1997 року в с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що городом та будинком прабабушки вони з мамою користуються після її смерті, заповіт складено на неї, тому вважає, що спадщину прийняла вона, хоча вони жили там вдвох.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що на момент смерті спадкодавиці заявниці було 15 років, тобто позивачка була неповнолітньою, сертифікат видано 05.08.1997 року, Державний акт на право колективної власності відсутній.

Представник Новоміської сільської ради в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності її представника, позов визнає.

Представник Тиврівської РДА в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності її представника, не заперечує в задоволенні позову.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

17 квітня 1997 року померла ОСОБА_3, що стверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с. 7), яка до дня смерті була зареєстрована та проживала в с. Нове місто, Тиврівського району Вінницької області, що стверджується довідкою виконкому Новоміської сільської ради № 281 від 16.06.2018 р. (а.с. 9).

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 2,92 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Новоміське», с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області.

Факт належності спадкодавцю права на земельну частку (пай) посвідчується сертифікатом серії ВН № 0368210, виданим Тиврівською районною державною адміністрацією 05 серпня 1997 року, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів за № 213 (а.с. 18).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 21 жовтня 1991 року, посвідчений секретарем виконкому Новоміської сільської ради ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 28, яким усе майно заповіла позивачці (а.с. 8). На час відкриття спадщини заповіт не змінено і не відмінено.

Спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після ОСОБА_3 немає.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (уредакції 1963 року) діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Позивачка на час відкриття спадщини була неповнолітньою (15 років), тому вважається такою, що спадщину прийняла.

З метою оформлення прийнятої спадщини вона звернулася до Тиврівської держнотконтори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) розміром 2,92 в умовних кадастрових гектарах на території Новоміської сільської ради їй було відмовлено в зв'язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) видано на ім'я спадкодавця після її смерті, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.11.2017 року № 2173/02-31 (а.с. 19).

До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входять усі права та обов'язки, які вона мала за життя та які не припинилися з її смертю.

ОСОБА_3 за життя була членом КСП «Новоміське» с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області та мала право на земельну частку (пай) в землях, що перебували в колективній власності даного КСП відповідно до державного акту на право колективної власності на землю від 26.12.1995 року, що стверджується випискою відділу у Тиврівському районі Головного управління Держгеокадастру України у Вінницькій області (а.с. 11).

Надати суду копію державного акту на право колективної власності на землю на КСП «Новоміське» в позивачки немає можливості, так як він в місцевому фонді документації із землеустрою відсутній, що стверджується листом відділу Держгеокадасту України у Тиврівському районі від 26.10.2016 року № 29-28-99.3.-2087/2-16 (а.с. 11).

Згідно з п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8.08.1995 р № 720/95 право на земельну частку (пай) одержали усі члени КСП, внесені до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю з моменту видачі державного акту.

Пунктом 5 цього ж Указу передбачалась видача громадянам - членам КСП сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація відповідною районною державною адміністрацією.

На виконання даного Указу на ім'я ОСОБА_3 як члена КСП «Новоміське» Тиврівською районною державною адміністрацією було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) від 05 серпня 1997 року серії ВН № 0368210.

Вказаний сертифікат було зареєстровано Книзі реєстрації сертифікатів за № 213, що стверджується відміткою в самому сертифікаті.

З даного сертифікату вбачається, що розмір належної спадкодавцю земельної частки (паю) становив 2,92 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

Вартість земельної частки (паю) на момент видачі сертифікату становила 9 259 грн. 00 коп., а її нинішня вартість становить 75 347, 41 грн., що стверджується інформаційною довідкою Відділу у Тиврівському районі Головного управління Держгеокадастру України у Вінницькій області від 27.11.2017 року № 386/0/205-17 (а.с. 10).

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п. 11 Постанови від 30.05.2008 р. - № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства, тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР.

Згідно з ч.2 ст.548 ЦК України 1963р. прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту її відкриття.

Тому вищезазначена земельна частка (пай) входить до складу прийнятої позивачкою спадщини.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст.524, 548, 549 ЦК України 1963 р., ст.ст. 1218, 1225, 1233,1235, 1268, 1269 ЦК України, -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 2,92 в умовних кадастрових гектарах без визначення її меж в натурі (на місцевості) на території Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 17 квітня 1997 року в с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд з дня виготовлення повного тексту рішення, тобто з 12.03.2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мазурчак А. Г.