Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/4738/16-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 5 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Григорусь Н.Й., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/4738/16-ц за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Фещенко Алли Сігізмундівни, треті особи - приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Ширінська Людмила Василівна, ОСОБА_8, про виключення майна зі складу спадкової маси, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна із чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2017 року, яке ухвалено суддею Шалота К.В. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_3 право власності на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1 га за вказаною адресою, виключити зі складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, спірний будинок та земельну ділянку, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 14.12.2015 року, видані приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Фещенко А.С. та витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 спірний будинок та земельну ділянку шляхом її виселення з даного житла без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2017 рокуу задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказуючи на незаконність та необґрунтованість зазначеного рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не було враховано, що на день смерті ОСОБА_9 спірний будинок не існував, оскільки він був побудований дочкою померлої - ОСОБА_4, яка і оформила спірний будинок після смерті матері на своє ім'я, що підтверджується відповіддю Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції від 16.09.2015р. на адвокатський запит. А тому спірний будинок не входить до складу спадщини, яку отримала ОСОБА_5 в порядку спадкової трансмісії. Також зазначає, що ОСОБА_4 мала право укладати з ОСОБА_10 договір купівлі-продажу спірного будинку на підставі чинного на той час рішення Корольовського райсуду м.Житомира від 01.11.11 року про визнання за ОСОБА_4 права власності на дане нерухоме майно і не скасування в подальшому рішення державного реєстратора про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на будинок. Таким чином, позивач вважаючи себе добросовісним набувачем спірного майна на підставі відплатного правочину з ОСОБА_2, має право ставити питання про визнання за нею права власності та витребування його з незаконного володіння ОСОБА_11

В судовому засіданні представники позивача апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце її розгляду, в судове засідання не з'явились. З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з'явились в судове засідання, відповідно до ч.1 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи було встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_9, яка за життя мала двох доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року. ОСОБА_12 мала доньку ОСОБА_11, яка на момент смерті ОСОБА_9 була живою. Відповідач у справі ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.238-240 т.1).

Рішенням Корольовського райсуду м.Житомира від 01.11.2011 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.6 т.1).

09 грудня 2011 року ОСОБА_4, на підставі зазначеного рішення, уклала з ОСОБА_10 договір купівлі-продажу спірного будинку (а.с.8 т.1).

На підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2012 року власником даного будинку стала малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9-10 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2013 року було скасовано рішення Корольовського райсуду м.Житомира від 01.11.2011 року про визнання за ОСОБА_4 право власності на спірний будинок та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на спріне майно (а.с.233-234 т.1).

Відповідач ОСОБА_5, оспорюючи право власності ОСОБА_3 на спірний будинок, звернулась до суду з позовом та рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11.06.2015 року визнано за ОСОБА_5 право власності на спірний будинок в порядку спадкової трансмісії після смерті прабабусі ОСОБА_9 та витребувано даний будинок із чужого незаконного володіння позивача ОСОБА_3 (а.с.238-240 т.1)

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1. ст. 319, ч.1 ст.321 ЦК України).

Позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Положеннями ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Під час розгляду справи, було встановлено, що власником будинку № АДРЕСА_1 на підставі рішення Апеляційного суду Житомирської області від 11.06.2015 року у справі № 296/600/15-ц, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2016 року, є ОСОБА_5, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 39148177 (а.с.39 т.1). Вказаним рішенням було визнано за ОСОБА_5 право власності на даний будинок у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року та витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 вказаний будинок на користь ОСОБА_5 Також даним рішенням встановлено та підтверджено, що відповідач ОСОБА_5 отримала спірний будинок у спадщину в порядку спадкової трансмісії після смерті прабабусі ОСОБА_9 (яка розпочала будівництво спірного будинку в 2005 році та закінчила у 2010 році) та у встановленому законом порядку набула право власності на нього.

Крім того, обставини даного позову про те, шо на мент смерті ОСОБА_9 будівництво спірного будинку не було розпочато та те, що на момент відчуження ОСОБА_2 у 2011 році даного будинку, ОСОБА_4 була його законним власником, були предметом дослідження під час розгляду заяви представника неповнолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставини апеляційним судом Житомирської області, який своєю ухвалою від 03.12.2015 року відмовив в задоволенні даної заяви через її безпідставність.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України (в ред. Закону 1618-ІV від 18.03.2004р.) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, установивши, що власником спірного будинку на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та не скасовано у встановленому законом порядку, є відповідач ОСОБА_5, дане рішення в силу ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення, доводи позивача фактично зводяться до намагання переоцінити докази досліджені та оцінені судом у рішенні від 11.06.2015 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про виключення майна зі складу спадкової маси, визнання права власності на будинок та витребування його з чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України, зазначивши відповідні мотиви.

Судове рішення ґрунтується на встановлених обставинах та досліджених доказах, зроблені у ньому висновки відповідають нормам матеріального права, порушень процесуального права не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2017 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2018 року.

Головуючий: Судді: