АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/583/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 50 Побережна Н.П. Доповідач в апеляційній інстанції Новіков О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

суддів: Новікова О.М.

Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.,

за участю секретаря: Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 23 січня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Побережної Н.П., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, - :

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 звернулась з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на ухилення останнього від обов'язку утримувати їх спільну повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.06.1995 року по 12.11.1999 року, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася дочка ОСОБА_7, батьком якої є відповідач ОСОБА_6. З 01.09.2016 року ОСОБА_7 навчається на II курсі Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького, в якому буде навчатися по 30.06.2020 року. Відповідач сплачував аліменти на утримання дочки до 15.09.2017 року, тобто до її повноліття. Відповідач офіційно не працює, але за матеріальним становищем має змогу сплачувати аліменти. Позивачка самостійно утримує дочку. У зв'язку з цим позивачка просила стягнути з ОСОБА_6 на свою користь аліменти в сумі 1 500 грн. на дочку ОСОБА_7 на період її навчання з дня подання позовної заяви по 30 червня 2020 року.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 23 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване відсутністю у батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу.

ОСОБА_5 оскаржила рішення в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи.

Вона вказує на те, що відповідач продовжує отримувати 25% своєї пенсії, а отже, має можливість надати матеріальне утримання дочці. Крім того, сам відповідач не заперечує проти надання такої допомоги. Тому просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу на момент розгляду справи не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи малозначність справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували у шлюбі, який розірвано 05.08.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 05.08.2009 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції Черкаської області (а.с.6).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 16.11.1999 року, виданим Матусівською сільською радою Шполянського району Черкаської області, ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року, актовий запис №31. Батьками дитини є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.10).

Як видно з довідки про склад сім'ї або зареєстрованих в житловому приміщенні/будинку/осіб № 844 від 09.10.2017 року, виданої Матусівською сільською радою Шполянського району Черкаської області, до складу сім'ї ОСОБА_5, зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1, входять: сама ОСОБА_5, її дочка ОСОБА_7 та її брат ОСОБА_9 Власник будинку, ОСОБА_10, за вказаною адресою не зареєстрований та не проживає (а.с.7).

Відповідно до довідки Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького №185-17 від 30.08.2017 року ОСОБА_7 навчається на другому курсі денної форм навчання (контракт) ННІ української філології та соціальних комунікацій. Термін навчання 4 роки. Дата вступу 01.09.2016 року, дата випуску 30.06.2020 року (а.с.9).

Згідно з довідкою Обласного центру медико-соціальної експертизи МСЕ №023000 від 03.11.2003 року ОСОБА_6 має другу групу інвалідності та є непрацездатним (а.с.8).

Довідкою Малостаросільського психоневрологічного інтернату від 17.01.2018 року №12/02-08 підтверджується, що відповідачу встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново. Наразі відповідач проживає в Малостаросільському психоневрологічному інтернаті і знаходиться на повному державному утриманні (а.с. 32).

Згідно з п. 23 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 957 «Про затвердження Типового положення про психоневрологічний інтернат» підопічні перебувають в психоневрологічному інтернаті на повному державному утриманні, про що після прийняття підопічного до інтернату адміністрація у триденний строк повідомляє орган Пенсійного фонду України, місцевому структурному підрозділу з питань соціального захисту населення про прийняття підопічного на державне утримання.

Відповідно до ст. ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже за змістом вказаної статті обов'язок утримувати повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, однією із обов'язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є можливість надання ними дітям матеріальної допомоги.

Дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача будь-якої можливості надавати допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання.

При цьому, суд враховує наявність інвалідності у ОСОБА_6, його постійне (з 2012 року) проживання у психоневрологічному диспансері та перебування на повному державному утриманні.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач працює на пилорамі на території диспансеру та можливо отримує за це певні кошти, не підтверджені відповідними доказами та не впливають на висновки судової колегії.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав для скасування або зміни достатньо обґрунтованого та справедливого рішення районного суду.

Керуючись ст.ст. 35, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 23 січня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 23 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді