Справа № 140/1555/17
Провадження № 22-ц/801/57/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 рокуСправа № 140/1555/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів: Шемети Т. М., Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником - адвокатом ОСОБА_4, на рішення Немирівського районного суду Вінницької області, ухвалене 13 липня 2018 року під головуванням судді Алексєєнка В. М. в м. Немирові Вінницької області (дата складання повного тексту рішення - 13 липня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ» про визнання недійсним договору оренди землі, -

встановив:

20 червня 2017 року представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 звернувся в її інтересах з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ» (далі ТОВ НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ»), за яким просив визнати недійсними договір оренди № 119 від 18 березня 2008 року земельної ділянки, площею 3,4315 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої на території c. Обідне Ковалівської територіальної громади Немирівського району Вінницької області, укладений між ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ТОВ «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ».

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_3 набула зазначену земельну ділянку у власність внаслідок спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року матері ОСОБА_6 Тоді ж їй стало відомо, що за договором від 18 березня 2008 року ОСОБА_6 передала цю ділянку в оренду ТОВ «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ» строком на 10 років. 30 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ» була укладена додаткова угода до договору оренди землі, за якою замінено сторону орендодавця з померлої ОСОБА_6 на ОСОБА_3 У зв'язку із укладенням додаткової угоди ОСОБА_3 довідалась про порушення її прав через відсутність істотної умови договору оренди землі - строку його дії, оскільки договір було зареєстровано в Немирівському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» лише 13 грудня 2010 року.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 13 липня 2018 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір оренди землі є укладеним з моменту підписання його сторонами, з державною реєстрацією договору закон пов'язує набрання ним чинності - набуття сторонами прав і обов'язків за договором, а тому підстав вважати, що на момент укладення оспорюваного договору сторонами не були визначені його істотні умови, встановлені статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV «Про оренду землі», у чинній на час його укладення редакції, не має.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж самі обставини, що й у позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

17 вересня 2018 року у справі відкрито апеляційне провадження Апеляційним судом Вінницької області.

08 жовтня 2018 року тим же судом справу призначено до апеляційного розгляду.

Пунктом 8 частини першої Розділу ХІІІ Цивільного процесуального Кодексу України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Вінницької області та утворено Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у місті Вінниці.

У відповідності до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на відповідній території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів, що відбулися 09 листопада 2018 року, днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листопада 2018 року. Відповідне повідомлення голови новоутвореного суду опубліковано у газеті «Голос України» № 213 (6968) від 10 листопада 2018 року.

Згідно з пунктом 3 частини першої, частиною п'ятою статті 31 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України), у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Таким чином справа підлягає апеляційному розгляду Вінницьким апеляційним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на ту ж територію, що й юрисдикція Апеляційного суду Вінницької області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 18 березня 2008 року між ОСОБА_6 та ТОВ «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ» укладено договір оренди № 119 земельної ділянки, площею 3,4315 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої на території С. Обідне Ковалівської територіальної громади Немирівського району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Немирівському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 13 грудня 2010 року. Пунктом 3.1. договору визначено, що договір укладено строком на 10 років (а. с. 9, 11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла, а земельну ділянку успадкувала її дочка ОСОБА_3 (свідоцтво про право на спадщину за законом на а. с. 7).

30 травня 2016 року ОСОБА_3 та ТОВ «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ» уклали додаткову угоду до договору оренди землі № 119 від 18 березня 2008 року, за якою у зв'язку із переходом права власності на земельну ділянку замінили сторону орендодавця на правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 ОСОБА_3, решта умов договору залишились незмінними (пункт 3 додаткової угоди) (а. с. 6)

Підставою недійсності правочину є, зокрема невідповідність його змісту актам цивільного законодавства в момент вчинення правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України)).

Згідно зі статтею 13 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV «Про оренду землі» (далі Закон N 161-XIV) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом частин першої та другої статті 15 Закону N 161-XIV, у редакції чинній на час укладення оспорюваного договору, однією з істотних умов договору оренди землі є строк дії договору. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним

відповідно до закону.

Отже, підставою недійсності правочину, зокрема договору оренди землі є його невідповідність чинним на момент укладення договору актам цивільного законодавства, в тому числі відсутність зазначення строку дії договору, як однієї з істотних його умов, встановлених законом.

При цьому, Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2016 року, справа № 6-643цс16, зокрема зазначив, що учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановлену форму. Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

До правовідносин, що виникли до 1 січня 2013 року, Верховний Суд України висловив таку ж правову позицію 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, згідно з якою за змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Верховний Суд України, виклавши зазначену позицію, фактично розвів у часі момент укладення договору та момент набрання ним чинності. Про таке ж розмежування йдеться і в постановах від 18 грудня 2013 року, справа № 6-127цс13, 19 лютого 2014 року, справа № 6-162цс 13, в яких Верховний Суд України підтвердив вище зазначену позицію та конкретизував, зробивши такі правові висновки:

1) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений;

2) після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності;

3) цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Таким чином, встановивши, що на момент підписання договору оренди землі, тобто в момент його укладення, сторони досягли згоди щодо усіх, передбачених статтею 15 Закону N 161-XIV, у редакції чинній на час укладення оспорюваного договору, істотних умов договору, в тому числі і щодо строку його дії (визначивши у пункті 3.1., що договір укладено на 10 років), суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку про відсутність підстав недійсності зазначеного договору.

Натомість, доводи як позовної заяви, так і апеляційної скарги вказують на те, що між сторонами фактично виник спір щодо припинення договору оренди землі у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, що відповідає передбаченому пунктом 7 частини першої статті 16 ЦК України способу захисту цивільних прав.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником - адвокатом ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 13 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст постанови складено 03 грудня 2018 року)

Суддя-доповідач О. С. Панасюк

Судді: Т. М. Шемета

Т. Б. Сало