АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7629/17 22-ц/774/1140/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 212/7629/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Кислиця І.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2018 року, яке постановлено суддею Борис О.Н. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійними захворюваннями, посилаючись на отримання нею професійних захворювань внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 03.08.2017 року їй було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 55% та визнано інвалідом третьої групи.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 140 000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 42 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок втрати професійної працездатності, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в розмірі 238,13 грн.

У решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову. Вважає, що судом першої інстанції не враховано факт відсутності вини відповідача у спричиненні шкоди позивачу. Зазначає про не доведеність позивачем факту заподіяння моральних страждань, а також те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було взято до уваги, що позивач є застрахованим суб'єктом, тому обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням його здоров'я на підприємстві, покладається на Фонд соціального страхування відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Також позивач звільнився з підприємства у звязку з виходом на пенсію у віці 51 рік, тобто раніше від загального пенсійного віку, що говорить про те, що вона скористалась законодавчо встановленою пільгою за роботу в шкідливих умовах праці. Окрім вказаної пільги, відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скоригував час дії шкідливих факторів виробництва.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2018 року відкрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2018 року, та визначено, що, відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року, пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області.

Учасники справи, належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 виконувала роботи в шкідливих умовах праці, працюючи з 01.01.1988 року по 14.02.2016 року токарем та підземним машиністом на ш. «Гвардійська» на підприємстві відповідача. 14.02.2016 рік позивач була звільнена за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. (а.с. 5-11).

Рішенням ЛЕК Українського науково дослідного інституту промислової медицини від 04.02.2016 року ОСОБА_1 були встановлені професійні захворювання. 03.08.2017 року за висновком МСЕК їй первинно було встановлено 55% професійної втрати працездатності, із яких 35% по радикулопатії та 20% ХОЗЛ, встановлено 3 групу інвалідності(а.с. 15).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 червня 2017 року встановлено, що причиною професійного захворювання позивача є виконання робіт в умовах запиленості та важкості фізичної праці на робочому місці, які відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості: пил вмістом вільного кристалічного діоксину кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони в 4,8 мг/м3 при гранично допустимій 2,0 мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Общий санитарно гигиенические требования к воздуху рабочей зоны», маса підіймання та переміщення вантажу вручну 12 кг. при допустимих до 7 кг., робоча поза незручна з нахилом тулубу 164 рази за зміну при допустимих 51-100 разів (а.с. 12-14).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 червня 2017 року (а.с. 12-14), причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота впродовж тривалого часу в умовах перевищення гранично допустимого рівня шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, тобто, роботодавець (ПАТ «Кривбасзалізрудком») допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставного покладення обовязку по відшкодуванню моральної шкоди на відповідача без наявності вини колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 14 червня 2017 року, позивач отримав професійні захворювання, зокрема, виконуючи роботу на підприємстві відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку тільки на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Не може погодитися колегія суддів і з доводами апеляційної скарги відповідача щодо покладення обов'язку з відшкодування моральної шкоди на Фонд соціального страхування, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року, текст Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV викладено в новій редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», норми якого не передбачають відшкодування моральної шкоди потерпілому у зв'язку з настанням страхового випадку на виробництві й не відносяться до складу страхових виплат.

Так відповідно до ч.8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Таким чином, обов'язок відшкодування моральної шкоди покладається на роботодавця, під час роботи на якому працівник отримав професійне захворювання, а тому висновок суду першої інстанції щодо покладення обов'язку з відшкодування моральної шкоди на відповідача узгоджується з нормами діючого законодавства.

Посилання представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди.

З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності їй спричинена моральна шкода. Так, позивач час від часу змушена проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом необґрунтований розмір моральної шкоди спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи, оскільки судом взято до уваги роз'яснення в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача.

Так, приймаючи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, тривалість праці позивача більше 20 років в умовах впливу шкідливих факторів, розмір втрати професійної працездатності - 55%, встановлення інвалідності третьої групи, вину відповідача в отриманні професійних захворювань, суд першої інстанції вірно визначив розмір моральної шкоди, оскільки саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає засадам виваженості та справедливості та характеру тих моральних страждань, які отримав позивач у зв'язку з профзахворюванням.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на інших підприємствах, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: