АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3314/18 Справа № 199/4910/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що його мати - ОСОБА_5 з 29 жовтня 1993 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_6, який помер 24 листопада 2012 року. За свого життя ОСОБА_6 склав на імя ОСОБА_5 заповіт, яким заповідав їй все своє майно, з чого б воно не складалося. Спадкова маса після смерті ОСОБА_6 складається з 33/100 частин домоволодіння №1 по вул.Фруктовій в м.Дніпропетровську, які належали спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою 14 листопада 1991 року за реєстром №4-4827 та права власності на вказану частину домоволодіння, зареєстроване в КП ДМБТІ 14 червня 1993 року. Відповідач ОСОБА_3 є сином спадкодавця ОСОБА_6, але на спадщину не претендує. На момент смерті чоловіка ОСОБА_6, померлого 24 листопада 2012 року, ОСОБА_5 хворіла, перенесла два інфаркти та в силу свого похилого віку своєчасно не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 26 жовтня 2013 року ОСОБА_5 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_6, померлого 24 листопада 2012 року. Оформити спадщину його мати не встигла, оскільки 08 лютого 2016 року ОСОБА_5 померла. Він є спадкоємцем першої черги за законом майна померлої матері ОСОБА_5 Із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно він звернувся до Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори, проте 03 вересня 2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки його мати ОСОБА_5 за життя хоч і виявила бажання прийняти спадщину, проте пропустила строки для її прийняття після померлого чоллвіка ОСОБА_6, а отже спадщину не прийняла. На підставі викладеного просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 29 жовтня 1993 року по день його смерті - 24 листопада 2012 року; встановити факт, що ОСОБА_5 прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦПК України після смерті ОСОБА_6, померлого 24 листопада 2012 року; визнати за ним право власності на 33/100 частини домоволодіння по вул.Фруктовій, №1 у м. Дніпро в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5, померлої 08 лютого 2016 року, та після смерті ОСОБА_6, померлого 24 листопада 2012 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на спадкове майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 14 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом Із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Для того, щоб встановити факт сумісного проживання спадкоємця із спадкодавцем, нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місця реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину через подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, тобто шестимісячний строк. Своїми діями спадкоємець перериває для себе строк для прийняття спадщини і стає власником майна. Якщо спадкодавець подав заяву про відмову від спадщини у встановлений для цього строк, вважається, що він відмовився від спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК ).

Право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно ( стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З матеріалів справи вбачається матірю позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_5 (а.с.9).

З 29 жовтня 1993 року мати позивача ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 (а.с.9).

24 листопада 2012 року ОСОБА_6 помер (а.с.10).

ОСОБА_6 за життя належало на праві власності 33/100 частин домоволодіння №1 по вул.Фруктовій в м.Дніпропетровську, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою 14 листопада 1991 року за реєстром №4-4827 та права власності на вказану частину домоволодіння зареєстроване в КП ДМБТІ 14 червня 1993 року (а.с.12).

ОСОБА_6 за життя 17 жовтня 2002 року залишив заповіт, яким заповідав все належне йому майно ОСОБА_5 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_6, померлого 24 листопада 2012 року, відкрилася спадщина на належне йому майно.

З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6, померлого 24 листопада 2012 року, вбачається, що 26 жовтня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6, померлого 24 листопада 2012 року, в якій зазначила, що вона пропустила строк для прийняття спадщини після померлого чоловіка, оскільки сумісно з ним не проживала. Порядок звернення для відновлення строку для прийняття спадщини їй нотаріусом розяснено (а.с.53).

На день смерті ОСОБА_6 24 листопада 2012 року його дружина ОСОБА_5 не була зареєстрована за місцем його проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, а була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Будьонного) 41 кв. 47 (а.с.50).

В розумінні ст.1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Для того, щоб встановити факт сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місця реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації.

Судом встановлено із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_6 у встановленому законом порядку ОСОБА_5 за життя не зверталася. ОСОБА_5 спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 у встановленому законом порядку не прийняла, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті чоловіка їй державним нотаріусом Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори не видавалося, а тому у ОСОБА_5 не виникло право власності на спадкове майно - домоволодіння по вул. Фруктовій, №1 у м. Дніпро (ОСОБА_4), яке залишилося після смерті ОСОБА_6

Спадкоємцем першої черги за законом після померлого ОСОБА_6 є його син відповідач по справі ОСОБА_3, який спадщину після смерті батька не прийняв, та в своїй заяві до суду вказав, що визнає позовні вимоги в повному обсязі (а.с.45).

08 лютого 2016 року мати позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 померла (а.с.49).

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері ОСОБА_5

З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5, померлої 08 лютого 2016 року, вбачається, 12 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_5, померлої 08 лютого 2016 року (а.с.48).

03 вересня 2016 року постановою держаного нотаріуса Другої ОСОБА_4 державною нотаріальної контори ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 33/100 частин домоволодіння №1 по вул.Фруктовій в м.Дніпропетровську, що належали померлому ОСОБА_6, спадкоємцем якого була ОСОБА_5, в звязку з пропуском ОСОБА_5 строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.18).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ОСОБА_2 просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 29 жовтня 1993 року по день його смерті - 24 листопада 2012 року; встановити факт, що ОСОБА_5 прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦПК України після смерті ОСОБА_6, померлого 24 листопада 2012 року; визнати за ОСОБА_2 право власності на 33/100 частини домоволодіння по вул.Фруктовій, 1 у м. Дніпро в порядку спадкування після ОСОБА_5, померлої 08 лютого 2016 року, та після ОСОБА_6, померлого 24 листопада 2012 року (а.с.2-6).

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що мати позивача ОСОБА_5 за життя у встановленому законом порядку не прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_6, померлого 24 листопада 2012 року, і в неї не виникло право власності на спадкове майно, яке є предметом спору - 33/100 частин домоволодіння №1 по вул.Фруктовій в м.Дніпропетровську.

Позивач ОСОБА_2 не перебував у родинних відносинах з померлим ОСОБА_6, який був за життя власником вказаного нерухомого майна.

Крім того, стосовно вимог позивача ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6, померлого 24 листопада 2012 року, слід зазначити, в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 20018 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року. Тобто, спадщина після смерті ОСОБА_6, померлого 24 листопада 2012 року, відкрилася після 01 січня 2004 року, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача і в цій частині.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_5 проживала на день смерті із своїм чоловіком ОСОБА_6, а тому прийняла спадщину є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що мати позивача - ОСОБА_5 власноручно не писала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 та зазначена заява була відібрана нотаріусом з порушенням вимог інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій» належними доказами по справі не підтверджуються.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального права також є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді