Постанова

Іменем України

22 березня 2018 року

м. Київ

справа № 752/9801/17

провадження № 22-ц/796/2981/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

суддів - Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва у складі судді Новака А.В. від 01 лютого 2018 року про зупинення провадження,

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2017 року заступник прокурора м. Києва, діючи в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - КМР), звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про зобов'язання повернути територіальній громаді міста Києва в особі КМР, земельну ділянку по АДРЕСА_1, привівши її у придатний стан, шляхом звільнення від розміщених на ній будівель і споруд, у тому числі житлового будинку загальною площею 38,7 в.м.

31 січня 2018 року відповідач - ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зупинення провадження у справі, яка переглядається, до розгляду судом касаційної інстанції касаційної скарги на рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.01.2017, яким скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 про визнання права власності на житловий будинок, що підлягає знесенню, за ОСОБА_2.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено та зупинено провадження у даній справі до розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.01.2017 та додаткове рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.03.2017 у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору інвестування розірваним та визнання права власності на жилі будинки.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду позивач подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що ухвала суду є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вважав, що підставою зупинення провадження у справі не може бути касаційне оскарження попередніх судових рішень у справі. Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі до вирішення іншої справи, не проаналізував предмет та підстави справ і не вказав обставини, які б свідчили, що наявність спору у іншій цивільній справі про визнання права власності на житловий будинок, виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити правомірність зайняття відповідачем земельної ділянки.

Судом не враховано, що в матеріалах справи наявні докази, які надають можливість самостійно вирішити спір незалежно від результату розгляду іншої справи в суді касаційної інстанції. Суд в своїй ухвалі не вказав, в чому полягає пов'язаність обох справ та яким чином судове рішення у іншій цивільній справі може вплинути на розгляд даної справи, а також не врахував, що зупинення провадження у справі призведе до затягування її розгляду.

За наведених обставин просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2018 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідач не подавав відзив на апеляційну скаргу.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про зупинення провадження у справі розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1

07.11.2016 ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору подарував вказаний будинок ОСОБА_1, до якого, як до власника будинку, і заявлено позов.

Позивач, звертаючись до ОСОБА_1 з позовом про повернення спірної земельної ділянки у придатний стан, шляхом звільнення від розміщених на ній будівель і споруд, у тому числі житлового будинку, посилався на те, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.01.2017 скасовано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.02.2016 та встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, тому вказаний об'єкт за ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинно збудованим.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для зупинення провадження у справі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про визнання договору інвестування будівництва житлових будинків розірваним, визнання права власності на житлові будинки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.01.2017 та додаткове рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.03.2017.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що зупиняючи провадження у справі суд керувався положеннями пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України, за приписами якого суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

З аналізу вказаної норми вбачається, що обов'язок суду щодо зупинення провадження у справі пов'язується з дією у часі, а саме з часом набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Згідно ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Положення вказаної норми кореспондується з положеннями статті 319 ЦПК України (в редакції 2004 року), якою передбачалося, що рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Як вбачається з матеріалів справи рішення Апеляційного суду м. Києва № 22-ц/796/839/2017 проголошено 19 січня 2017 року, тобто набрало законної сили.

Оскільки, рішення апеляційного суду з моменту проголошення є обов'язковим і таким, що підлягає виконанню, висновок суду про наявність правових підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України для зупинення провадження у справі, є помилковим.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду про зупинення провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, що зупинення провадження у справі перешкоджає подальшому провадженні у справі, є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець