Номер провадження: 22-ц/785/1/18
Номер справи місцевого суду: 494/933/16-ц
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2018 року м. Одеса

Справа № 494/933/16-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4;

- відповідачі - 1) ОСОБА_5; 2) ОСОБА_6; 3) ОСОБА_7;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Дєткова О.Я. 01 листопада 2016 рокуо 14 годині 39 хвилині в м. Березівка Одеської області,

встановила:

У серпні 2016 р. ОСОБА_4звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні земельними ділянками за кадастровими номерами НОМЕР_3, площею 6,4502 га., НОМЕР_1, площею 6,4509 га., та НОМЕР_1, площею 6,4433 га., які розташовані на території Червоноволодимирівської сільської ради Березівського району Одеської області, шляхом

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що 28.05.2015 р. між ним та відповідачами, які є власниками вищевказаних спірних ділянок, були укладені з кожним окремо договори оренди землі. Але, незважаючи на це, відповідачі почали передпосівну обробку цих ділянок, чим порушили умови договорів оренди та його права, як орендаря, на користування вказаними земельними ділянками.

Заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 01.11.2016 р. позов ОСОБА_4 задоволено.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні земельними ділянками, кадастрові номери: НОМЕР_3, площею - 6,4502 га., НОМЕР_1, площею - 6,4509 га., НОМЕР_2, площею - 6,4433 га., які розташовані на території Червоноволодимирівської сільської ради Березівського району Одеської області, шляхом заборони ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 використовувати їх для будь-яких потреб.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у порушення умов укладеного з кожним з відповідачів договором оренди землі, вони почали самовільно провели передпосівну підготовку земельних ділянок (а. с. 135 - 137).

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 10.01.2017 р. залишено без задоволення заяву відповідачів від 28.11.2016 р. про перегляд заочного рішення.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7в апеляційній скарзі просять заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апелянти посилаються на те, що заочне рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянти вказують на те, що суд безпідставно відхилив їх клопотання про відкладення розгляду справи, вони не укладали договорів оренди землі, суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про проведення почеркознавчої експертизи.

Сторони у судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час розгляду справи апеляційним судом, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позову Банку. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 792 ЦК України, ст. 152 ЗК України, ст. ст.1, 6, 13, 14, 16, 18, 20, 24, 27, 31, 32 Закону України «Про оренду землі») та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 22.05.2015 р. ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 окремі договори оренди земельної ділянки (а. с. 5 - 9, 15 - 18, 29 - 32), загальною площею - 14,3444 га, які розташована на території Червоноволодимирівської сільської ради Березівського району Одеської області, і належить відповідачам на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, НОМЕР_4 від 19.08.1999 р., Державного акту на право приватної власності на землю, НОМЕР_6 від 19.08.1999 р., Державного акту на право приватної власності на землю, НОМЕР_5 від 19.08.1999 р., відповідно (а. с. 11, 34 - 35, 38 - 39).

Пунктами 8 і 29 вищевказаних договорів оренди земель передбачено, що спірні земельні ділянки передано в оренду строком - на 49 років, для ведення сільськогосподарського виробництва, при цьому, одним з обов'язків орендодавців є - не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватись орендованими земельними ділянками.

Того ж дня сторони склали акти прийому-передачі земельних ділянок (а. с. 19, 37, 42). Право оренди земельних ділянок підтверджується державною реєстрацією, згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а. с. 24 - 25, 27 - 28).

Відповідачі у порушення умов договорів оренди провели на загальній площі земельних ділянок передпосівну підготовку ґрунту.

Між сторонами виникли правовідносини з договору оренди землі.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для провадження підприємницької діяльності та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду юридичним особам. Орендодавцями земельних ділянок їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1, 6, 13, 14, 16, 18, 20, 24, 27, 31, 32 Закону України «Про оренду землі», чинного станом на 18.05.2012 р., оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Орендарі набувають право на оренду земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельні ділянку.

Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставах цивільно-правового договору.

Договір оренди набуває чинності після його державної реєстрації.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права на земельну ділянку відповідно до закону.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки беззаперечно встановлено, що відповідачі порушили умови договорів оренди землі, перешкоджають у використанні орендарем переданих йому земельних ділянок за цільовим призначенням, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову. Апелянти не надали доказів, які б спростовували ці висновки суду.

Доводи апелянтів про те, що суд безпідставно відхилив їх клопотання про відкладення розгляду справи, вони колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ці порушення не призвели до неправильного вирішення спору. Апелянти мали можливість реалізувати свої процесуальні права в апеляційній інстанції, разом з тим у судове засідання не з'явилися.

Щодо доводів апелянтів про те, що вони не укладали договорів оренди землі, суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

При належному і добросовісному використанні своїх процесуальних прав, апелянти мали можливість заявити таке клопотання в апеляційному суді. Однак, у судове засідання не з'явилися, відповідного клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи не заявили.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останніх у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7- залишити без задоволення.

Заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 березня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе