Провадження №22-ц/812/297/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Миколаїв

Справа № 473/2779/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Кушнірової Т.Б.,

із секретарем - Лептугою С.С.

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

стягнення коштів на покращення житлових та побутових умов в квартирі, за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене під головуванням судді Ротар М.М. 12 вересня 2018 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 17 вересня 2018 року

у с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів на покращення житлових та побутових умов в квартирі.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3, після смерті якої спадщину у вигляді квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 в рівних частках успадкували вона та онук її матері - ОСОБА_2, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом.

Отриману в спадщину квартиру ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились продати та поділити кошти. Проте, ОСОБА_1 зазначала, що в період з 2008 по 2016 року, за життя матері, вона витратила кошти на покращення житлових та побутових умов в квартирі, а саме: придбала та встановила газовий котел, обладнання для проведення індивідуального опалення, металопластикові вікна, жалюзі, вхідні двері, унітаз. Також здійснила утеплення стін, поклеїла шпалери, провела каналізацію та водопровід. Про зазначене вона повідомила ОСОБА_2 шляхом направлення претензії від 23 червня 2017 року про повернення грошових коштів, витрачених на покращення житлових та побутових умов в квартирі, яка залишилась не задоволеною.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 83 087грн., витрачених нею на покращення житлових та побутових умов в квартирі.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що суд першої інстанції розглядаючи справу не застосував правову норму, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин, не залучив осіб, права яких можуть бути порушені, чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, а справу направити но новий розгляд.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2016 року померла мати позивачки - ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина, у вигляді квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями прав та обов'язків спадкодавця є донька - ОСОБА_1 та онук ОСОБА_2, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті спадкодавця та кожному з них належить по ? частині вищезазначеної квартири згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області 23 травня 2017 року.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_4 за життя ОСОБА_3 та за її згоди були здійсненні ремонті роботи, внаслідок яких відбулося покращення житлових та побутових умов в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №17-1280/1281/1282 від 26 квітня 2018 року вартість матеріалів та виконаних робіт, спрямованих на проведення комплексу ремонтних та капітальних робіт щодо покращення житлових та побутових умов квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням часу проведення вказаних робіт складає 71 741 грн. 93 коп.

Звертаючись до суду, ОСОБА_4 посилалась на те, що відповідач як спадкоємець повинен відшкодувати витрати, які понесла позивач на поліпшення житла спадкодавця, які були проведені за її життя.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами спадкового права.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, спадщина складається із сукупності прав і обов'язків спадкодавця, що переходять до спадкоємця як одне ціле.

Спадкоємець зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині ( ч. 1 ст. 1282 ЦК України).

Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб'єктів спадкового процесу.

Порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, закріплений в ст. 1281 ЦК України. Зокрема, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги.

Частиною 4 зазначеної норми передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені частинами другої і третьою цієї статті позбавляються права такої вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що жодних боргових зобов'язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 не мала.

Ремонтні роботи, проведені в квартирі спадкодавця були проведені за життя останньої, в тому числі і за її особисті кошти, про що зазначав у судовому засіданні відповідач.

За недоведеності боргових зобов'язань спадкодавця ОСОБА_3, відсутні підстави для покладення на спадкоємця обов'язків задовольнити вимоги ОСОБА_4 за правилами ст. 1282 ЦК України.

Посилання позивача на можливість задоволення її позовних вимог за правилами ч. 3, 4 ст. 390 ЦК України (відшкодування здійсненних витрат у сумі, на яку збільшилась вартість майна), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки частина третя зазначеної норми матеріального права регулює права добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійсненних ним з часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або отримання доходів від його використання. Тоді як судом встановлено, що всі ремонтні роботи були проведені за життя спадкодавця.

Положеннями частини четвертої ст. 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна за неможливості їх відокремлення.

Проте поліпшення майна було проведено позивачем за життя матері, яка на той час була єдиним власником квартири та мала право на її поліпшення.

За такого, положення ч. 4 ст. 390 ЦК України не можуть бути застосовані до правовідносин, які склались між сторонами.

Таким чином, остаточний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення зазначених позивачем витрат на поліпшення майна є вірним та відповідає фактичним обставинам справи.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення й посилання апелянта на те, що суд безпідставно не залучив до участі у справі в якості співвідповідача - ОСОБА_4, який сплачував кошти за будівельні матеріали, оскільки ОСОБА_4 не можна вважати особою, яка повинна нести відповідальність за порушення прав позивача.

До того ж таке питання, відповідно до ст. 51 ЦПК України може бути вирішено судом за клопотанням позивача. Проте, ОСОБА_1 такого клопотання суду першої інстанції не заявляла.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381,382 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 30 листопада 2018 року