КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року м. Київ

Справа 369/10381/17

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справа: судді-доповідача: Соколової В.В.

судді: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Волочко А.Я. 23 травня 2018 року у м. Києві, дата складення повного тексту не зазначена, у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Шевченківський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення факту недостовірності свідоцтва про смерть,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просив встановити факт недостовірності актового запису № 207 від 15 березня 2005 року щодо смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він є живим, а фактично померла інша особа.

В обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що у 2006 році він звернуся до ЖЕО № 1014 за місцем реєстрації з метою отримання довідки форми «Ф-3», де йому і стало відомо, що у 2005 році його було знято з реєстрації за вказаною адресою у зв'язку із смертю. У зв'язку з цим він звернувся до правоохоронних органів, проте постановою Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 14 липня 2007 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи. Проте, проведеною перевіркою встановлено, що відділом РАЦС здійснено актовий запис № 207 від 15 березня 2005 року про смерть ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 48 років на підставі лікарського свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 14 березня 2015 року, виданого Київською міською клінічною лікарнею № 9.

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/824/2549/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Враховуючи зазначене, він звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про скасування запису про смерть. Рішенням вищевказаного суду від 24 березня 2011 року в задоволенні заявлених вимог йому відмовлено, виходячи з того, що позивачем невірно обраний спосіб захисту і для винесення рішення про зобов'язання відділу РАЦС вчинити певні дії необхідно встановити факт того, що позивач, тобто він дійсно є ОСОБА_2 Тому позивач звернувся до місцевого суду з даною заявою.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересована особа: Шевченківський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення факту недостовірності свідоцтва про смерть - відмовлено.

Не погодився із вищезазначеним рішенням суду ОСОБА_2, ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про неможливість задоволення його заяви про встановлення факту недостовірності відомостей в актовому записі №207 від 15 березня 2005 року про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку із наявністю лікарського свідоцтва про смерть №90 від 14 березня 2005 року.

Зазначає, що невірним є також висновок суду про те, що його вимоги про становлення факту недостовірності свідоцтва про смерть не є фактом, що має юридичне значення, так як від його встановлення не залежить виникнення у нього прав та обов'язків. Встановлення факту недостовірності актового запису про смерть матиме наслідком внесення змін до актового запису №207 від 15 березня 2005 року про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом виключення з нього посилань на те, що цим актовим записом підтверджується смерть саме ОСОБА_2.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви повністю.

В судовому засіданні ОСОБА_3, особа якого була встановлена на підставі посвідчення водія НОМЕР_2, та його представник адвокат ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Зацікавлена особа свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що до суду звернувся громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особа якого була встановлена на підставі посвідчення водія. Разом з тим, на стадії розгляду справи в суді першої інстанції було пред'явлено посвідчення водія видане в 2013 році, в той час, як в судовому засіданні апеляційного суду пред'явлено посвідчення, яке видане в 2007 році. За твердженням заявника паспорту він не має, оскільки паспорт був втрачений, а отримати новий не має можливості, оскільки вважається померлим.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що 15 березня 2005 року складено відповідний актовий запис № 207. Місце державної реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.19,47).

За даними спадкового реєстру, спадкова справа щодо ОСОБА_2 із датою смерті 2005 рік не заводилась (а.с.40,59).

Постановою Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві від 14 липня 2007 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_2 З вказаної постанови вбачається, що в ході проведеної перевірки було встановлено, що в Відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві дійсно видавалось свідоцтво про смерть громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що мається актовий запис про смерть № 207 від 15 березня 2005 року. Згідно даного актового запису, документом що підтверджує факт смерті є лікарське свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 14 березня 2005 року видане Київською міською клінічною лікарнею № 9 (а.с.22-23).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2011 року відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Відділу реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві про скасування запису про смерть. В мотивувальній частині рішення суд вказав на те, що норми чинного законодавства передбачають лише процедуру анулювання актового запису, а не скасування, як заявлено позивачем. Також суд вказав на необхідність встановлення факту, що позивач є дійсно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а отже наділений усіма правами та обов'язками. Крім цього, суд вказав на необхідність вирішення питання щодо анулювання лікарського свідоцтва, на підставі якого був складений актовий запис, що передбачає наявність спірних правовідносин щодо померлої особи (а.с.14-18). Вказана постанова, за твердженням заявника не була ним оскаржена та набрала законної сили.

На підтвердження доводів викладених в заяві щодо життєдіяльності, заявником були надані копії Свідоцтва про народження від 14 липня 1971 року, Посвідчення водія від 07 травня 2013 року, 2 довідки КП «ЖЕО-105» про його місце роботи на даному підприємстві з 01 вересня 2006 року, Військового квитка від 05 травня 1974 року, Свідоцтва про укладення шлюбу, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 27 квітня 1998 року, витяг з трудової книжки (сторінки 1 та 8) з датою звільнення 08 квітня 2010 року (а.с.7-10).

Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме встановлення факту недостовірного актового запису, суд першої інстанції виходив з того, такий факт не фактом, що має юридичне значення, так як від його встановлення не залежить виникнення у заявника прав та обов'язків. Також суд вказав на те, що наявність лікарського свідоцтва про смерть №90 від 14 січня 2005 року позбавляє правових підстав вирішити питання про анулювання актового запису про смерть та скасування зазначеного актового запису у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян.

Колегія суддів вважає за можливе погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 9 цього Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану складається у двох примірниках.

Інформація про персональні дані фізичної особи, що містяться в актовому записі цивільного стану, є конфіденційною і не підлягає розголошенню.

Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Зразки актових записів цивільного стану затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Для державної реєстрації актів цивільного стану подається паспорт громадянина України або паспортний документ іноземця заявника та документи, які підтверджують факти, що підлягають державній реєстрації.

Положення вказаного Закону передбачають анулювання актового запису. Так, в порядку ст.24 актовий запис цивільного стану анулюється на підставі: рішення суду або висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом.

Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання.

Заява про анулювання актового запису цивільного стану подається заінтересованою особою до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника або за місцем зберігання актового запису цивільного стану, який підлягає анулюванню.

Одночасно із прийняттям рішення щодо анулювання актового запису цивільного стану відповідний орган, на підставі рішення або висновку якого проводиться анулювання актового запису цивільного стану, приймає рішення щодо вилучення і повернення анульованого свідоцтва відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану. У разі неповернення анульованого свідоцтва інформація про його анулювання оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В силу п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Звертаючись до суду першої інстанції з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту недостовірності актового запису № 207 від 15 березня 2005 року щодо смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він є живим, а фактично померла інша особа.

Разом з тим, суд не уповноважений встановлювати недостовірність обставин, засвідчених документами, які видані в установленому законом порядку. Положеннями чинного законодавства не визначений такий спосіб захисту, а спеціальний Закон передбачає лише анулювання актового запису за рішенням суду. Проте вимоги про анулювання актового запису про смерть не були заявлені при зверненні до суду з даною заявою. Виходячи з наведеного, слід погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що факт недостовірності актового записи не може вважатися фактом, що має юридичне значення в розумінні вимог чинного законодавства. Встановлення такого факту (факту недостовірності актового запису) не потягне за собою і жодних юридичних наслідків, оскільки як вже вказано вище, згідно з чинним законодавством актовий запис може бути лише анульований.

Дійсно з реєстрацією смерті припиняється дієздатність особи, а отже питання поновлення прав і обов'язків особи знаходяться у залежності від дії такого актового запису. Але за відсутності вимог про анулювання актового запису, суд позбавлений можливості встановити факт, що заявник є саме тією особою, що вважається померлою та, що замість нього померла інша особа. Ці обставини є підставами для анулювання актового запису, вони підлягають доведенню і в даному випадку має місце спір про право, що передбачає розгляд такої справи в порядку позовного провадження.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, вказані висновки доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 29 листопада 2018 року.