Справа № 158/1866/17 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В.В.
Провадження № 22-ц/773/298/18 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Русинчука М.М.,

суддів Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою позивача на рішення Ківерцівського районного суду від 19 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12.04.2013 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з порушенням відповідачкою зобовязань за кредитним договором станом на 31.05.2017 року у неї виникла заборгованість в розмірі 39 294,11 грн, з яких: 1 999,46 грн заборгованість за кредитом; 33 949,97 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 997,34 грн заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 847,34 грн - штраф (процентна складова).

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь вказаний розмір кредитної заборгованості та понесені судові витрати.

Рішенням Ківерцівського районного суду від 19.12.2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом до суду після спливу позовної давності, про застосування якої заявила відповідачка, у звязку з чим прийшов до висновку, що предявлений банком позов з цієї підстави не підлягає до задоволення.

Однак, до такого висновку місцевий суд прийшов з порушенням норм матеріального права та без повного зясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії анкети-заяви ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Тишкевич) О.С. (а.с.6), Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.7), Умов і правил надання банківських послуг (а.с.8-31), 12.04.2013 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг (кредитний договір №б/н), за умовами якого відповідачка отримала кредит в розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Проте, відповідачка ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, у звязку з чим, станом на 31.05.2017 року за розрахунком позивача (а.с.4-5), у неї виникла заборгованість в розмірі 39 294,11 грн, з яких: 1 999,46 грн заборгованість за кредитом; 33 949,97 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 997,34 грн заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 847,34 грн - штраф (процентна складова).

Місцевий суд, орієнтуючись на цей розрахунок, вважав, що перебіг трирічного строку позовної давності почався з березня 2013 року, коли відповідачка здійснила свій останній платіж в 400 грн і саме з цього часу банк дізнався про порушення свого права. Оскільки цей строк закінчився у березні 2017 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом лише 20.07.2017 року, тому строк позовної давності для нього сплив, що з врахуванням поданої 23.10.2017 року (а.с.61) відповідачкою заяви про застосування позовної давності є підставою для відмови у позові.

Однак, колегія суддів з такими висновками місцевого суду не може погодитися, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після спливу кінцевого строку повного погашення кредиту, який збігається із закінченням строку дії картки (стаття 261 ЦК України).

Наведені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14.

Відповідно до п. 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг карта діє до останнього місяця, вказаного на лицевій стороні карти, включно.

З доданої банком до апеляційної скарги довідки вбачається, що 12.04.2013 року відповідачці була видана кредитна картка №972589 з терміном дії по вересень 2016 року включно (а.с.108).

Оскільки кінцевий строк повного погашення кредиту умовами договору не встановлений, а лише встановлено кінцевий термін повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, тому з врахуванням дати звернення банком з позовом до суду липень 2017 року, для нього позовна давність щодо вимог про повернення тіла кредиту, розмір якого становить 1999,46 грн, не спливла і підлягає до стягнення з відповідачки на користь банку.

У відповідності до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З цього випливає, що відсотки за розглядуваним кредитним договором повинні нараховуватись лише на суму (тіло) кредиту, а не на всю суму заборгованості включаючи і несплачені проценти, як це прослідковується із наданого позивачем розрахунку (а.с.4-5).

Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з 01.01.2013 року всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Умовами останнього тарифу, який встановлений для відповідачки, передбачено пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості). Базова місячна процентна ставка визначена в розмірі 2,5% (30% на рік); за тратами здійсненими з 01.09.2014 року 2,9%; за тратами здійсненими з 01.04.2015 року 3,6 %. Обовязковий щомісячний платіж 7% від заборгованості; з 01.04.2014 року - 5% від заборгованості. Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: - 0,24% (нараховується за кожний день прострочення кредиту) від суми загальної заборгованості + 50 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн; - 0,24% (нараховується за кожний день прострочення кредиту) від суми загальної заборгованості + 100 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн другий місяць поспіль і більше. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань становить 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Оскільки позовна давність на погашення належних з відповідачки щомісячних платежів зі сплати відсотків починається після несплати щомісячного чергового платежу, тому з врахуванням поданої відповідачкою заяви про застосування позовної давності, ця заборгованість підлягає до стягнення в межах строку позовної давності за останні три роки, з врахуванням встановленої у Тарифах процентної ставки за відповідний період до часу звернення банком до суду з позовом (з серпня 2014 року по липень 2017 року).

Розмір заборгованості за відсотками за період до 01.09.2014 року, коли діяла базова місячна ставка 2,5% (30% річних) буде обраховуватися за формулою: тіло кредиту 1 999,46 грн х 1 прострочений місяць/12 х 30% річних, і становить 49,98 грн. За період з 01.09.2014 року по 01.04.2015 року, коли діяла базова місячна ставка 2,9% (34,8% річних), розмір такої заборгованості вже за 7 прострочених місяців становитиме 405,89 грн (тіло кредиту 1 999,46 грн х 7 місяців/12 х 34,80% річних). За період з 01.04.2015 року по 31.05.2017 року (по таку дату просив провести стягнення позивач (а.с.3)), діяла базова місячна ставка 3,6% (43,2% річних), а тому з врахуванням 26 прострочених місяців за цей період, розмір заборгованості становитиме 1 871,49 грн (тіло кредиту 1 999,46 грн х 26 місяців/12 х 43,2% річних). Загальний розмір заборгованості за відсотками становить 2 327,36 грн.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки згідно умов договору штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків погашення тіла кредиту і відсотків свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Тому з огляду на це, в даному випадку до застосування підлягає один із таких видів відповідальності як штраф і його розмір буде становити 616,34 грн, визначений відповідно до Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (500 грн (фіксована частина) + 2 327,36 грн х 5%/100% (процентна складова)).

Виходячи з наведеного, предявлений ПАТ КБ «ПриватБанк» позов є підставним та підлягає до часткового задоволення, на користь банку з відповідачки відповідно до наведених обставин справи підлягає стягненню встановлена апеляційним судом сума заборгованісті за кредитним договором в розмірі 4 943,16 грн, з яких: 1 999,46 грн заборгованість за кредитом; 2 327,36 грн заборгованість за відсотками; 616,34 грн штраф за порушення строків платежів.

У відповідності до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 49,43 грн.

Доводи відповідачки ОСОБА_2, викладені у відзиві на апеляційну скаргу позивача про те, що нею Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» не підписувалися, що вказує на неправомірність нарахування банком кредитної заборгованості, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки на виконання умов укладеного з банком кредитного відповідачка здійснювала погашення щомісячних платежів, що свідчить про приєднання до запропонованих банком умов договору.

Виходячи з вищенаведеного та встановлених у справі обставин, з огляду на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване в даній справі рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову банку.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду від 19 грудня 2017 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 квітня 2013 року в розмірі 4 943 (чотири тисячі девятсот сорок три) грн 16 коп., з яких: 1 999 грн 46 коп. заборгованість за кредитом; 2 327 грн 36 коп. заборгованість за відсотками; 616 грн 34 коп. штраф за порушення строків платежів.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 49 (сорок девять) грн 43 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: