Справа № 367/3246/15-ц
Провадження №2/367/1640/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Пархоменко О.В.,

з участю секретарів Шупик Т.Г., Токач М.С.,Коваленко С.С.,

представників позивача Дацько О.С., Захарчука А.В.,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, треті особи - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_6 про визнання недійсними рішення ради, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

Перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що прокуратурою області за результатами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення виявлено порушення вимог законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Зокрема, рішенням Гостомельської селищної ради від 11.03.10 № 1298-50-У "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення на ім'я ОСОБА_6 видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь за № 82. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2010 ОСОБА_6 відчужила зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_3, про що зроблено відповідну відмітку на державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2. Вартість земельної ділянки становить 36 671,20 гривень.

Позивач вказує, що зазначене рішення Гостомельської селищної ради, державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними та мають бути визнані недійсними з наступних підстав.

Перевіркою встановлено, що рішенням Гостомельської селищної ради від 11.03.10 № 1298-50-У у приватну власність громадянину передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель.

Зокрема, за інформацією управління Держземагентства у м. Ірпені згідно з планово-картографічними матеріалами вказана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту. Крім того, відповідно до проекту землеустрою, який затверджено оспорюваним рішенням, відведення земельної ділянки передбачене за рахунок земель запасу, однак у період з 01.01.09 по 01.01.11 на території Гостомельської селищної ради згідно з державною статистичною звітністю за формою 6-зем площа земель запасу не змінювалася. На момент відведення спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП "Святошинське лісопаркове господарство» та ВО "Укрдержліспроект" перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі № 18 Київського лісництва.

За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання "Укрдержліспроект" від 08.10.14 спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.56 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.56 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління зеленої зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га, вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17.12.01 на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.01 № 59/1493 Київське державне комунальне об'єднання зеленого будівництва "Київзеленбуд" перейменовано на Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатації "Київзеленбуд", а державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство - на комунальне підприємство "Святошинське лісопаркове господарство". Лісовпорядні роботи проводилися в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках.

Крім того, земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_6 передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

За ч. 2 ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями.

Також відповідно до ст. 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належить земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

В порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України у проекті землеустрою, затвердженому спірним рішенням Гостомельської селищної ради відсутнє погодження органу лісового господарства.

Таким чином, цільове призначення вказаної земельної ділянки змінено в порушення вказаних норм земельного та лісового законодавства не уповноваженим органом, за відсутності погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства, землю відведено для житлової забудови за межами населеного пункту, що відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України є підставою для визнання недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області та державної реєстрації земельної ділянки.

З огляду на викладене Гостомельською селищною радою Київської області з перевищенням визначеним законом повноважень в порушення вимог ст. ст. 12, 20, 38, 39, 84, 116, 118, 122, 149, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. ст. 33, 57 Лісового кодексу України, п. 34 ст. 36 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" земельна ділянка державної власності лісогосподарського призначення, що знаходилась за межами населеного пункту смт. Гостомель, без вилучення у постійного користувача передано у приватну власність ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у зв'язку із чим рішення селищної ради від 11.03.10 № 1298-50-У є незаконним та має бути визнано недійсним.

Прийнятим рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.10 № 1298-50-У порушено право власності держави на земельну ділянку лісогосподарського призначення, за відсутності відповідних повноважень передано у приватну власність ОСОБА_6

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки право власності до ОСОБА_6 перейшло на підставі рішення, яке є протиправним, то виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала право його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Підпунктом 3 ч.1 цієї статті ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Земельні ділянки вибули з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу, що дає підстави для пред'явлення вимог про витребування її з чужого володіння на користь держави. Зважаючи на викладене, вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки не заявляється, а для повернення земельної ділянки у державну власність необхідним є припинення правового титулу належного набувача, тобто визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого на ім'я ОСОБА_6

Оскаржуваним рішенням і діями щодо передачі у приватну власність, зміни цільового призначення, подальшого відчуження земельної ділянки порушено право власності держави на землі лісового фонду, які не можуть передаватися з державної у приватну власність, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання лісогосподарських земель, їх відтворення. Крім того, враховуючи той факт, що наразі спірна земельна ділянка відноситься до території національного природного парку, порушені вимоги природоохоронного законодавства, які встановлюють особливий статус земель природно-заповідного фонду України.

Указом Президента України від 01.05.2014 року № 446/2014 "Про зміну меж національного природного парку "Голосіївський" його територію розширено на 6 462,62 га за рахунок земель Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень "Київзеленбуд". Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вищевказаного Указу резидента України, розширення зазначеного заказника відбулося за рахунок лісових земель КП "Святошинське лісопаркове господарство", в тому числі кварталу № 18, за рахунок якого відведено спірну земельну ділянку.

Таким чином, земельна ділянка, відведена Гостомельською селищною радою Київської області під забудову наразі є територією національного природного парку "Голосіївський" та відноситься до земель природно-заповідного фонду.

Вказує, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права.

Про допущені порушення прокуратура довідалася лише після проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16.05.14 № 51, тому строк позовної давності прокуратурою не пропущено.

В зв'язку із викладеними обставинами позивач просив визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.10 № 1298-50-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1000 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1000 га з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_3; витребувати з володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1000 га вартістю 36 671,20 гривень; судові витрати покласти на відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, та просив позов задовольнити.

Представник Кабінету Міністрів України в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача - Гостомельської селищної ради Ковальчук У.Я. в судовому засіданні 03.04.2017 року позов не визнала, надала суду письмові заперечення та просила застосувати строк позовної давності, в дане судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, просила відмовити у позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, просив у позові відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи - Комунального підприємства "Святошинське лісопаркове господарство" в судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що позов підтримує та просить розглядати справу без його участі.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.10 № 1298-50-У "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення на ім'я ОСОБА_6 видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь за №82.

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Остапенко Є.Є., зареєстровано в реєстрі за № 491 ОСОБА_9, який діяв за довіреністю від імені ОСОБА_6 відчужив зазначену земельну ділянку ОСОБА_3, вартість земельної ділянки становить 36 671,20 гривень. На даний час власником зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_3

Відповідно до Указу Президента України від 01 травня 2014 року "Про зміну меж національного природного парку "Голосіївський" змінено межі національного природного парку "Голосіївський" шляхом розширення його території на 6 462,62 гектара за рахунок земель Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд", що включаються до складу національного природного парку "Голосіївський" без вилучення у землекористувача. Відповідно до цього Указу Кабінет Міністрів України зобов'язано забезпечити розроблення протягом 2015-2016 років проекту землеустрою з організації та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку "Голосіївський" без вилучення у землекористувача.

Згідно відповіді на запит прокуратури Київської області від 27.02.2015 року № 05/1-378 та № 05/1-437 вих-15 від 04.03.2015 року щодо надання планово-картографічних матеріалів по селищу Гостомель, на яких відображення межі населеного пункту станом на 01.01.2011 Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області від 20.03.2015 року № 0-1017-0.4-315/2-15 повідомило, що в зв'язку з відсутністю землевпорядної документації із зазначенням меж парку «Голосіївський», Управління немає можливості надати інформацію про входження земельних ділянок з вказаними у листі кадастровими номерами до меж парку "Голосіївський".

Згідно відповіді КП "Святошинське лісопаркове господарство" від 21.11.2014 року № 873, згідно статуту підприємства, зареєстрованого Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 11.03.2002 року підприємство є правонаступником державного лісопаркового господарства, заснованого на комунальній власності та здійснює лісогосподарську діяльність на закріпленій території. Також в цьому листі зазначено, що з листа прокуратури м. Києва їм стало відомо, що протягом 2011-2012 років було пред'явлено 18 позовів на площу 2,7 га про скасування рішень Гостомельської селищної ради, державних актів та повернення земельних ділянок.

Відповідно до постанови про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів № 51 від 16.05.2014 року постановлено провести перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів в Гостомельській селищній раді Київської області з питань додержання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок у власність громадян для будівництва житлових будинків, загальною площею 12,75 га.

Відповідно до ст. 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України (тут і далі в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

При цьому згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Водночас у пункті 2 статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин повинно визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв'язок їх використання із лісокористуванням.

Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 ЛК України).

Поряд із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 ЛК України) та включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (стаття 51 ЛК України).

Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За статтею 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України, тут і далі в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини дев'ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

За статтею 48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об'єкта лісовпорядкування.

Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об'єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов'язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Згідно з нормами статей 181-184, 202-204 ЗК України, законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово - картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

На момент відведення спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП "Святошинське лісопаркове господарство" та ВО "Укрдержліспроект" перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі №18 Київського лісництва.

За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання «Укрдержліспроект» від 08.10.2014 року спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.1956 року №1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управляння зеленої зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га., вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України.

Однак в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідачем Гостомельською селищною радою зроблено заяву про застосування строків позовної давності, а посилання позивача, про те, що про порушення прокуратура довідалась лише після проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16.05.2014 року № 51, тому строк позовної давності прокуратурою не пропущено, спростовується відповіддю КП "Святошинське лісопаркове господарство" від 21.11.2014 року № 873, в якій зазначено, що з листа прокуратури м. Києва їм стало відомо, що протягом 2011-2012 року було пред'явлено 18 позовів на площу 2,7 га про скасування рішень Гостомельської селищної ради, державних актів та повернення земельних ділянок.

Крім того, на адресу Гостомельської селищної ради прокурором м. Ірпеня прокуратури Київської області неодноразово направлялись вимоги про надання належним чином завірених копій рішень Гостомельської селищної ради щодо передачі у власність земельних ділянок по вул. Київська і Щорса із наданням повного пакету документів, на підставі яких приймалися вказані рішення, а саме: 06.10.2010 року №8802 вимога про надання матеріалів у зв'язку з проведенням прокуратурою м. Ірпеня перевірки оригіналів рішень Гостомельської селищної ради про надання у власність громадянам земельних ділянок в сел. Гостомель по вул. Київська та вул. Щорса, а також повний пакет документів, на підставі яких приймалися вказані рішення; 13.01.2011 року за № 312 у строк до 14.01.2011 року на виконання термінового завдання прокуратури Київської області за зверненням народного депутата України ОСОБА_10 щодо законності надання радою земельних ділянок; 11.02.2011 року за № 1425 у строк до 11.02.2011 року за зверненням народного депутата України; 04.07.2011 року за № 5081вих у строк до 05.07.2011 року на виконання завдання прокуратури Київської області.

Відповідно до положення ст. 256 та ст. 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Виходячи зі змісту статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлено в три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України встановлено, що на вимогу власника або іншої особи визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право позовна давність не поширюється.

Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» № 4176-ІУ від 20.12.11 р., пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено.

При цьому, п. 5 Перехідних положень вищевказаного Закону передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» набрав чинності 15.01.2012 року, а отже, саме з цієї дати почався відлік трьохрічного строку, який сплинув 15.01.2015 року.

Таким чином, на час звернення заступника прокурора Київської області з вказаним позовом вже не діяли положення ч. 4 ст. 268 ЦК України, а отже строк позовної давності сплив.

У відповідності до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідачем в судовому засіданні зроблено заяву про застосування строку позовної давності, суд, враховуючи вищевикладене, відмовляє позивачу у позові.

На підставі ст. ст. 6, 14, 19, 121, 144 Конституції України, ст. ст. 20-22, 83, 90, 116, 118, 124, 149, 151, 152, 155, 158 ЗК України, ст. ст. 15,16, 21, 257, 261, 267, 328, 388, 392, 396 ЦК України, ст. ст. 5, 27, 31, 57 Лісового кодексу України, керуючись ст. ст. 7, 8, 12, 258, 259, 261, 263-265, 268, 273 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, треті особи - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_6 про визнання недійсними рішення ради, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки залишити без задоволення.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи 02 червня 2018 року.

Копію рішення направити третім особам для відома.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Пархоменко