Справа № 1328/8714/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 р. Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді Луців-Шумської Н.Л.

секретар Климко С.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики ,-

в с т а н о в и в :

26.10.2012р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог в порядку ст..31 ЦПК України, просить постановити рішення про стягнення з ОСОБА_3 на його користь 12 954 076,68 грн., з яких: 1 188 000,00 грн. - основний борг, 10 416 384,00 грн. пені, 1 092 983,91 грн. інфляційні втрати, 256 708,77 грн. три відсотки річних, а також судові витрати.

Позов мотивує тим, що 01.05.2010р. між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір позики. За умовами договору він передав, а відповідач взяв в борг суму 1 188 000,00 грн., яка на момент укладення договору була еквівалентна 150 000,00 доларів США, і зобовязався повернути борг в строк до 01.09.2010р. Згідно п. 7 договору відповідач зобовязався у разі не повернення у строк суми боргу, сплачувати суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,4% пені за кожен день прострочення від залишкової суми боргу.

Оскільки в добровільному порядку відповідач не виконує умови договору, тому змушений звернутись до суду та просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив стягнути з відповідача заборгованість згідно заяви про збільшення позовних вимог. Зазначив, що жодних коштів на виконання договору позики відповідач позивачу до цього часу не повернув.

Відповідач та представник відповідача в останні судові засідання не зявилися повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце слухання справи. З відзиву на позовну заяву слідує, що відповідач позовні вимоги заперечує, стверджує, що договір позики був підписаний ним внаслідок тиску, під погрозою не повернути належне йому майно. Крім того, зазначає, що розмір пені, які просить стягнути з нього позивач, майже вдвічі перевищує суму боргу і є непомірно значною для відповідача. Також вказує на наявність виконавчого напису від 16.12.2010р. на заборгованість за договором. Тому вважає, що позивач не вправі звертатися в суд з вимогою повторного стягнення суми боргу.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у відсутності відповідача та його представника, суд зі згоди представника позивача вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Ухвалою суду від 07.05.2018р. відхилено заяву ОСОБА_4 про залучення його до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача.

Заслухавши представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, враховуючи подані заяви по суті справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.05.2010р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 позичив у позивача ОСОБА_2 1188000 грн., що станом на день посвідчення договору за курсом Національного Банку України в еквіваленті становило 150000 дол. США, строком до 01.09.2010р. Вказані кошти передано ОСОБА_3 при підписанні цього договору 01.05.2010р. про що вказано у самому договорі.

Відповідачем ОСОБА_3 оспорювала в судовому порядку дійсність цього договору. Однак рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20.12.2011р. ОСОБА_3 відмолено у задоволенні позву до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики від 01.05.2010р. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.11.2012р. рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20.12.2011р. та ухвала Апеляційного суду Львівської області від 17.07.2012р. залишені без змін.

Отже рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20.12.2011р. набрало законної сили і в подальшому скасовано не було.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, договір позики між сторонами від 01.05.2010р. є чинним, зобовязання за цим договором підлягають виконанню сторонами.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Обов'язок позичальника повернути позику визначено також ст.1049 ЦК України.

Згідно ст.ст.526,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи з положень ст.ст.1050, 612 ЦК України відповідач построчив виконання зобовязання за кредитним договором, оскільки він не повернув позику у визначений договором строк.

У звязку з невиконанням відповідачем умов вищезгаданого договору позики, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис про повернення відповідачем ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 1188000 грн. - основного платежу за договором, 403019,94 грн. інфляційних, а також 0,4% пені за кожен день прострочення від залишкової суми боргу.

З відповіді Головного управління юстиції у Львівській області № 09.1-45/22/В6-8840 від 30.05.2013р. вищезгаданий виконавчий напис не виконано, оскільки постановою державного виконавця від 20.08.2012р. зупинено виконавче провадження.

Судом досліджено надані копії виконавчого провадження №23300589 з виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса, з яких слідує, що виконавче провадження було зупинено 20.08.2012р. на підставі ухвали суду від 14.08.2012р., яка станом на 20.11.2014р. скасована не була. Виконавче провадження не було відновлено. У вказаному виконавчому провадженні відсутні відомості про повернення відповідачем боргу позивачеві повністю або частково.

Відповідачем та його представником не подано доказів, які б свідчили про часткове чи повне виконання зобовязань за договором позики від 01.05.2010р.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що наявність виконавчого напису про повернення коштів, який на даний час не виконаний відповідачем, не припиняє правовідносин сторін договору позики, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається не виконаним належним чином.

За ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Пунктом 7 Договору позики від 01.05.2010р. передбачено обовязок ОСОБА_3 у разі порушення визначеного договором строку повернення позики, сплачувати суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,4% пені за кожен день прострочення від залишкової суми боргу.

Отже, судом встановлено, що сума основного боргу за договором позики - 1 188 000,00 грн. відповідачем не повернута.

Відповідно до поданого розрахунку, виходячи з умов договору, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 10 416 384,00 грн.

Суд дійшов висновку, що у даній справі при визначенні розміру пені слід застосувати норми ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір пені. При цьому суд враховує суму позики, зміну співвідношення грошової одиниці України по відношенню до долара США, оскільки таке співвідношення вказувалося в договорі, також суд враховує тривале невиконання відповідачем зобовязання за договором позики .

Стягнення з відповідача в користь позивача пені в розмірі 3 500 000,00грн. суд вважає справедливим та достатнім.

Крім цього частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком 3% річних на суму 256 708,77грн. та інфляційних втрат на суму 1 092 983,91грн., правильність якого відповідачем не спростовано.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 188 000,00 грн. основного боргу, 256 708,77грн. 3% річних та 1 092 983,91грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю. Вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню на суму 3 500 000грн.

На підстав ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню сплачений при зверненні в суд з позовом судовий збір - 3 219грн.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (21.11.1980р.н., ІНПП НОМЕР_1, місце реєстрації м.Львів-Брюховичі, вул.Львівська,80, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1) в користь ОСОБА_2 (13.09.1955р.н., ІНПП НОМЕР_2, м.Львів-Брюховичі, вул.Бурденка,18) за договором позики від 01 травня 2010р., посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрованим за №383, 1 188 000,00 грн. (один мільйон сто вісімдесят вісім тисяч гривень) основного боргу, 1 092 983,91грн. (один мільйон девяносто дві тисячі девятсот вісімдесят три гривні 91 коп.) інфляційних втрат, 256 708,77грн. ( двісті пятдесят шість тисяч сімсот вісім гривень 77 коп.) три відсотки річних, 3 500 000,00грн. ( три мільйони пятсот тисяч гривень) пені, 3 219грн. судового збору, а всього 6 040 911,68грн. ( шість мільйонів сорок тисяч девятсот одинадцять гривень 68коп.).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.05.2018 року.

Суддя ОСОБА_6