Номер провадження: 22-ц/785/2382/18
Головуючий у першій інстанції Мунтян О. О.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Кононенко Н.А.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

05.11.2012 року позивач Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку, б/н від 01 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», з одного боку та відповідачкою по справі ОСОБА_3 з іншого, позивач надав, а відповідачка ОСОБА_3 прийняла на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності кредитні кошти у розмірі 250 грн.

Відповідач ОСОБА_3 за умовами Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку б/н від 01 листопада 2007 року прийняла на себе зобов'язання по поверненню наданих кредитних коштів та сплати відсотків по кредиту, однак прийняті на себе зобов'язання за зазначеним кредитним договором не виконувала, чим порушила умови Договору.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь суму заборгованості за кредитом у загальному розмірі 5 537,64 грн., а також судові витрати у справі.

Справа була розглянута за відсутністю осіб, які беруть участь у справі при заочному розгляді справи.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені у повному обсязі.

04 березня 2013 року було постановлено ухвалу про виправлення описки в зазначеному рішенні суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 травня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення (а.с.78).

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_3просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, в абзаці 1 позивач посилався на те, що вказаний кредит отримувався з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. До позовної заяви позивачем надано Умови та правила надання банківських послуг, у відповідності до п. 9.12 яких встановлено, що Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Як вбачається з матеріалів справи, картку було видано 01.11.2007 року.

Отже строк дії договору відповідно до п. 9.12 Правил складає до 01.11.2008 року. При цьому, договір кредиту згідно з Умовами та правилам надання банківських послуг лонговано до 01.11.2009 року.

У відповідності до позовної заяви позивач звернувся до суду 05.11.2012 року, тобто після збігу загального трирічного строку позовної давності після закінчення строку дії кредитної картки. Однак позовна давність застосовується лише за заявою відповідача, надану до ухвалення судового рішення, якої матеріали справи не містять.

З цих підстав, доводи заявника апеляційної скарги про необхідність відмови в задоволенні позову через сплив строку позовної давності, є безпідставним.

Посилання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не те, що ОСОБА_3 була позбавлена можливості надати суду заяву про застосування строку позовної давності до ухвалення судового рішення, є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 належним чином була повідомлена про час і місце судового засідання в суді першої інстанції (а.с.33).

Разом з тим, доводи позивача про отримання відповідачем кредитних грошових коштів у розмірі 2 110, 59 грн. не підтверджуються матеріалами цивільної справи.

Так, із представленої представником відповідача виписки по рахунку клієнта вбачається - що 06.10.2009 року на картці рахується позитивний залишок у розмірі 7,48 грн. внаслідок вчинення операції - «Б/Н ПОПОЛНЕНИЕ КАРТЫ КРЕДИТНАЯ ЧАСТЬ Р2Р ПЕРЕВОДА» (а.с.67).

Крім того, із представленої виписки по рахунку клієнта ОСОБА_3 вбачається, що борг виник внаслідок нарахування банком (позивачем) відсотків за користування кредитним лімітом 30.10.2009 року.

Так, 06.10.2009 на картці рахується позитивний залишок в сумі 7,48 грн., 07.10.2009 на картці значиться позивний залишок в сумі 16,71 грн., а 30.10.2009 на картку нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, які і становлять суму боргу по даному позову в розмірі 2 460,48 грн.

Однак, згідно вищевказаної представленої виписки вбачається, що відповідачем не здійснювалось знімання грошових коштів з картки, а сума боргу, яка рахується на картці виникла внаслідок нарахування відсотків за користуванням кредитним лімітом на підставі операції - «HEAD-OFFICE % за пользование кредитным лимитом».

Таким чином, матеріали справи свідчать про самостійне нарахування позивачем грошових коштів в сумі 2460, 48 грн., яких відповідач ОСОБА_3 не отримувала, не витрачала, а тому і відшкодовувати не повинна.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про відсутність боргу відповідача перед позивачем, оскільки позивач самостійно нарахував вказані відсотки на картку відповідача.

При цьому слід зазначити, що для з'ясування спірних питань щодо нарахування суми боргу позивачем на картку відповідача, судом неодноразово у справі оголошувалась перерва для надання представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» можливості надати пояснення у справі, однак представник позивача до суду ні разу не з'явився, додаткових пояснень суду не надав.

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції, судове засідання якого відбулось 06.03.2018 року, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надав письмові пояснення, згідно яких вказав, що на ім'я відповідача ОСОБА_3 була відкрита картка НОМЕР_1. Ця картка була заблокована 07.10.2009 року в 19:08:38. Цього ж дня відповідачу була видана нова картка НОМЕР_2, якою відповідач почала користуватися (а.с.180).

Однак, з цього приводу колегія суддів зазначає, що матеріали справи не мають доказів того, що по даному кредитному договору відповідачці видавалась кредитна картка за НОМЕР_2.

Також матеріали справи не мають доказів того, при яких обставинах, коли і де видавалась вказана кредитна картка ОСОБА_3 після закінчення робочого часу в ПАТ «КБ «ПриватБанк», а саме: в 19:08:38, як то зазначено в письмових поясненнях представника позивача.

Крім того, згідно позовної заяви, розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку, кредитна заборгованість ОСОБА_3 малась саме по кредитній картці НОМЕР_1 (а.с.8-звор., 64-звор.,168, 181).

Більше того, звертаючись до суду з позовом і в подальшому, представник позивача жодним чином не посилався на те, що кредитна картка НОМЕР_1 була заблокована 07.10.2009 року в 19:08:38 і що замість неї видана інша картка.

Що стосується додатків до письмових пояснень представника позивача, які надані нею до суду апеляційної інстанції 06.03.2018 року (а.с.180), то окрім того, що в них мова також йде про кредитну картку НОМЕР_1, в іншій частині дані додатки прочитати неможливо.

Враховуючи, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції з 30.05.2017 року (а.с.92), тобто більше 9 місяців, представник позивача до суду не з'являється, колегія суддів вирішила прийняти судове рішення на підставі наявних у справі доказів, за участю представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що позов заявлено не повноважною особою, то вони є безпідставними і спростовуються наявною у справі довіреністю, виданою 04.10.2012 року головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_7, яка і підписала позов (а.с.16).

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги про нікчемність Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку, б/н від 01 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», з одного боку та відповідачкою по справі ОСОБА_3 з іншого, оскільки позивач надав, а відповідачка ОСОБА_3 прийняла на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності кредитні кошти у розмірі 250 грн., якими в подальшому протягом 2-х років користувалась.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку проте, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2013 року скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 15.03.2018 року

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Н.А. Кононенко