Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.18 р.

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

за участі секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість у сумі 38545,31 грн., мотивуючи виникнення заборгованості порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором б/н від 01.09.2006.

Представником позивача зазначено у позові про розгляд справи за його відсутності. У відповіді на відзив представник позивача послався на те, що відповідачка підписала анкету заяву від 28.03.2017 р. про приєднання до нових Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом Банку від 06.03.2010 р., в яких строк позовної давності збільшений до 50-ти років. Розпорядженням КМУ №79-р від 07.02.2018 р. м. Лисичанськ не включений до списку населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, що означає правомірність нарахування штрафних санкцій. Тому просив задовольнити позов.

Відповідачем надано заперечення та заява, в яких вона просить розглянути справу без її участі та застосувати строк позовної давності, відмовивши позивачу у задоволенні позову.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 вересня 2006 р. між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Станом на 28.02.2018 р. відповідачем зобовязання в повному обсязі не були виконані, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 5175,49 грн., фіксованого штрафу в розмірі 500 грн. та штрафу в розмірі 5% від ціни позову 283, 77 грн..

Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на вимоги своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ч.1-3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд….

Згідно з ч.ч.2, 4, 8 ст.83 ЦПК України:

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З наведених норм чітко і недвозначно вбачається, що позивач зобовязаний надавати усі наявні у нього докази вимог тільки разом із позовною заявою, а у разі відсутності такої можливості подати відповідну заяву.

Справа відкрита у спрощеному позовному провадженні, про що, розпоряджаючись своїми процесуальними правами на власний розсуд, просив і сам позивач (а.с.23, 30).

Окрім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (справа DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Позивач у справі, що стосується його приватного інтересу, жодним чином не був позбавлений можливості представити свою справу шляхом надання усіх доказів під час звернення до суду та відповіді на відзив на позов.

Виходячи з цього, суд розглядає справу на підставі наданих позивачем доказів та, дослідивши їх, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного.

1.Сплив строків позовної давності.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ст.257 ЦК України встановлює загальну позовну давність в три роки.

При цьому відповідно до ч. 1 і ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк виконання за договором встановлений до закінчення строку дії картки 31 вересня 2009 р. включно, що підтверджується також довідкою позивача від 02.11.2018 р. №30.1.0.0/2- 20180320/440 (а.с.8,42).

Таким чином перебіг позовної давності почався 01 жовтня 2009 р..

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість у відповідача виникла з 28 листопада 2008 р. (колонка «сальдо простроченої заборгованості за кредитом» - а.с.5), останній платіж відповідачем у межах строку дії картки був здійснений 28 вересня 2009 р. (колонка "сума погашення за наданим кредитом" - а.с.6).

Після початку перебігу строку позовної давності та до його спливу платежі за договором відповідачкою не здійснювались, тобто позовна давність відповідно до ст.264 ч.1 ЦК України не переривалася, і спливла 01 жовтня 2012 р.

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Позивач звернувся до суду з позовом 26 березня 2018 р. (а.с.2), тобто з пропуском строку позовної давності без поважних причин, що є підставою для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитом.

Оскільки штрафи позивачем нараховані під час звернення до суду, тобто у березні 2018 р., на них з урахуванням положень розпорядження КМУ №79-р від 07.02.2018 р., яким м. Лисичанськ, в якому мешкає відповідачка, не включено до території проведення АТО, на ці штрафи не поширюється дія ст.2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669.

При цьому розмір штрафу (процентної складової) суд визначає, виходячи з доведеного розміру заборгованості за договором, що включає в себе заборгованість за кредитом та штрафу (фіксованої частини), оскільки штраф може бути нарахований тільки на ті суми, які за звичайних умов мали б бути стягнуті з відповідача 5% від (5175,49 грн. + 500 грн.).

Разом з цим, згідно ст.ст.546 ч.1, 549 ч.1 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою…; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума…, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

А на підставі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Тому суд також відмовляє у задоволенні позову про стягнення штрафів на підставі спливу строку позовної давності.

Суд не приймає до уваги зазначені у розрахунку платежі від 27.08.2013 р., 27.09.2013 р. та 02.09.2015 р. (а.с.6 зв.), бо вони були здійснені після спливу строку позовної давності, а тому не могли перервати його перебіг. Єдиний правовий наслідок таких платежів передбачений ст.267 ч.1 ЦК України відсутність права вимоги повернення цих грошових коштів у відповідача.

Не зважає суд і на підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання Умов і правила надання банківських послуг 28 березня 2017 р. (а.с.43), оскільки у цій анкеті-заяві відсутнє посилання, що вона вносить зміни до договору між сторонами від 01 вересня 2006 р., тобто що відповідачка погодилася на будь-які зміни саме до цього договору; строк позовної давності за договором все одно сплив до підписання цієї анкетизаяви.

2.Безпідставність вимог щодо стягнення процентів на прострочену заборгованість.

Згідно п.5.5.1 Умов і правил надання банківських послуг за несвоєчасне виконання боргових зобовязань відповідачка зобовязана була сплачувати відсотки за підвищеною процентною ставкою, розмір якої визначається Тарифами, що згідно розділу «Терміни і поняття» складають кредитний договір (а.с.14) . Однак ці Тарифи ні до позовної заяви, ні до відповіді на відзив додані не були, тому суд вважає такою, що не доведена, суму нарахованих відповідачці на прострочену заборгованість процентів в розмірі 5913,15 грн. за період з 28 листопада 2008 р. по 30 вересня 2009 р..

Що стосується залишку суми нарахованих відповідачці на прострочену заборгованість процентів в розмірі 25144,99 грн. за період з 30 жовтня 2009 р. по 28 лютого 2018 р., то «Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Така позиція викладена в Постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18», - як зазначено у постанові ВС від 22 серпня 2018 р. у справі № 484/373/16-ц (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/76103202).

Тобто право нарахування цієї суми не тільки не підтверджується наявними матеріалами справи, а ще й є у будь-якому випадку безпідставним після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 30 вересня 2009 р..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 10, 12, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» , яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д до ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.09.2006 в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 5175 (пять тисяч сто сімдесят пять) грн. 49 коп. та заборгованості за штрафами у загальному розмірі 783 (сімсот вісімдесят три) грн. 77 коп. відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.09.2006 у вигляді заборгованості по процентам на прострочену заборгованість за користування кредитом в розмірі 31058 (тридцять одна тисяча пятдесят вісім) грн. 14 грн., відмовити за безпідставністю вимог.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 16 листопада 2018 р.

Суддя: