Дата документу 30.11.2018 Справа № 323/849/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/849/18 Головуючий у 1-й інстанції: Гуцал О.П.
провадження № 22-ц/807/1084/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року у справі за позовом Аакціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначило, що 22.10.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 5300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80% на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушенням зобов'язань за договором відповідач станом на 28.02.2018 року має заборгованість у розмірі 60111,63 грн., яку позивач просив в судовому порядку стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами в розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 22.10.2008 року в розмірі 5187,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «Приватбанк» витрати на судовий збір у розмірі 152,16 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду щодо стягнення не всієї нарахованої суми заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Литвиненко О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування усіх фактичних обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального і матеріального права, просить змінити рішення суду, сгягнувши з відповідача на свою користь всю зазначену в позові суму заборгованості.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Маловічко С.В., суддів Кочеткову І.В. та Гончар М.С. (а.с. 239).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи категорію та складність справи встановлено, що даний спір відноситься до категорії малозначних справ.

Відповідач ОСОБА_4 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі у встановлений апеляційним судом 15-денний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у цій справі (отримала 10.11.2018р.)

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

22.10.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

В підписаній відповідачем заяві вказано, що кредитний ліміт складає 250,00 грн., базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 1,9% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. В розділі «Відмітки банку» вказано номер картки НОМЕР_2, дата відкриття рахунку 26.09.2008 року, наявність ПІН-конверта - так, дата видачі картки і ПІН-конверта 22.10.2008 року та підпис відповідача про отримання вказаної картки та ПІН-конверта.

У Заяві зазначено, що позичальник ознайомлений і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідач погодилася, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, становлять договір про надання банківських послуг. Вказана Заява підписана відповідачем, що нею не оспорювалося в судовому засіданні.

Крім цього, відповідачем 22.10.2008 року було підписано довідку про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно до якої вказано тип кредитної картки «Відновлювальна», базова відсоткова ставка 1,9% на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, визначено розмір пені та штрафів.

Особисте підписання заяви та довідки не заперечувала відповідач в ході розгляду справи в суді першої інстанції, а також визнала той факт, що деякий час користувалась кредитною карткою, але заперечувала визначений банком розмір заборгованості, а також просила застосувати строк позовної давності.

Судом були перевірені вказані заперечення відповідача та визнано їх обгрунтованими лише в частині неправомірного застосування банком підвищеної процентної ставки з 01.01.2013р. і в подальшому. При цьому, судом здійснено ретельний аналіз умов кредитного договору, якими врегульовано оспорювані відповідачем обставини.

Щодо зміни кредитного ліміту з»ясовано, що пунктами 3.2, 3.3 розділу І вказаних Умов передбачено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписанням даного договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Отже, банк збільшував в односторонньому порядку кредитний ліміт, що не суперечить узгодженим Умовам і Правилам та не порушує права позичальника, яка фактично користувалась збільшеною сумою кредитних коштів, як відслідковується з виписки по її картрахунку.

В пунктах 3.1.1, 3.1.3 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг вказано, що строк дії карти вказаний на лицьовій стороні карти (місяць і рік). По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії.

За користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році (п.5.5 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг).

Пунктом 6.5 розділу І Умов та правил надання банківських послуг передбачений обов'язок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Пунктом 8.6 розділу І Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Згідно до наданої позивачем довідки, відповідач згідно кредитного договору б/н від 22.10.2008 року отримала картки НОМЕР_2, НОМЕР_3, остання з яких мала термін дії до 04.2016 року.

Відповідно до наданої позивачем Виписки по особовому рахунку відповідача по кредитній карті НОМЕР_2 та НОМЕР_3 за період з 28.02.2011 року по 31.05.2018 року видно, що відповідач в період часу з 28.02.2011 року по 28.04.2015 року активно користувалася кредитною картою та знімала з неї готівкові кошти та проводила оплату товару. Також відповідач періодично вносила кошти на погашення кредиту. Останній раз кошти на погашення кредиту були внесені 28.04.2015 року.

Надалі, після 28.04.2015року відповідачу нараховувалися лише відсотки та штрафні санкції.

Банк в позові просив стягнути заборгованість за кредитним договором, яка утворилась у відповідача станом на 28.02.2018 року у розмірі 60 111,63 грн., в тому числі: за тілом кредиту - 5298,54 грн., за відсотками - 48 372,87 грн., за пенею - 3339,67 грн., а також із штрафів: 50 грн. фіксована частина, 2850,55 грн. - процентна складова.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив із того, що є доведеним наявність кредитних відносин між сторонами у справі, отримання відповідачем картки, кредитного ліміту в сумі 5 300 грн., користування кредитними коштами, а також факт неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість. Але суд визнав, що банком збільшений розмір процентної ставки із порушенням, яке виразилось у неповідомленні позичальника завчасно про це, що унеможливлює нарахування відсотків за новою процентною ставкою, тому суд розрахував заборгованість за відсотками за ставкою, що діяла на час укладення договору, визначивши розмір заборгованості по відсоткам в сумі 6128,85 грн. Підсумувавши всі визначені складові заборгованості та відрахувавши сплачені на її погашення кошти, суд визнав доведеною та стягнув на користь банку суму заборгованості у розмірі 5187,45 грн. У стягненні штрафів суд відмовив, вважаючи це подвійною відповідальністю відповідача за одне і те ж саме порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків.

Відповідач рішення суду не оскаржила, погодившись із встановленими судом обставинами та визначеним розміром стягнення.

В апеляційній скарзі банк вказує на неправильність вказаних висновків суду, оскільки вони не відповідають матеріалам справи, зокрема, банк вважав, що за умовами договору позичальник сам мав отримувати інформацію про зміну процентної ставки через виписки по рахунку, та вважав, що, продовжуючи сплату відсотків за новою ставкою, відповідач погоджувався зі зміненою ставкою відсотків. Тому вказував на безпідставність перерахування судом відсотків за первісно визначеною процентною ставкою.

Перевіривши вказані доводи, колегія встановила наступне.

Згідно з узгодженими між сторонами умовами кредитного договору базова процентна ставка за користування кредитним лімітом була визначена сторонами у розмірі 1,9 % на місяць, або 22,8 % річних.

Як видно із розрахунку заборгованості, з 01.01.2013 року позивач підвищив процентну ставку по кредитному договору до 30,00%, з 01.09.2014 року - до 34,80%, а з 01.04.2015 року - до 43,20%.

Досліджуючи ці обставини, на яких наполягала відповідач та її представник, суд здійснив ретельний аналіз чинного законодавства, умов договору та правильно врахував правову позицію ВСУ у цих правовідносинах.

Згідно частини першої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Пунктом 5.3 розділу І Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування рахунків, за умови інформування позичальника, в тому числі шляхом надання виписки по картковому рахунку згідно п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг.

У випадку незгоди позичальника зі зміною Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити всю заборгованість перед банком (п.6.4 розділу І Умов та правил надання банківських послуг).

Увідповідності до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12, боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

Посилання банку в апеляційній скарзі на те, що позичальник має обов»язок особисто отримувати виписки, з яких він міг дізнаватись про зімни процентної ставки, не звільняє самого кредитора від дотримання порядку збільшення процентної ставки, недотримання якого в частині завчасного повідомлення позичальника про такі зміни, унеможливлює визначення відсотків за новою збільшеною процентною ставку, як правильно визнав суд першої інстанції.

Також, враховуючи, що щомісячні відсотки нараховувались не у однаковій сумі, а від кредитних коштів, які в цьому місяці знаходились в користуванні позичальника, то останній не міг достеменно знати про підвищення відсоткової ставки банком.

Отже, такі доводи апеляційної скарги колегія відкидає як неспроможні, погоджуючись із висновками суду в цій частині.

Між тим, при визначенні розміру заборгованості, правильно визначивши процентну ставку в розмірі 22,8 % річних, за якою слід нараховувати проценти відповідачу, суд неправильно визначився з періодом нарахування процентів.

Так, суд вказав, що перерахувати проценти за базовою ставкою слід у періоді з 01.01.2013р. по 31.12.2017р.

Якщо початкову дату судом було визначено правильно, оскільки саме з цієї дати банком застосовано вперше збільшену процентну ставку, то кінцеву дату нарахування відсотків за базовою ставкою суд в своїх розрахунках не вмотивував. Так, банк визначив заборгованість станом на 28.02.2018р., але суд розрахував відсотки до 31.12.2017р., визнавши при цьому, що строк позовної давності банком не пропущено. Отже, суд обмежився зменшеним порівняно з заявленими вимогами періодом заборгованості без належного мотивування такого висновку.

Між тим, здійснюючи підрахунки відсотків, суд не врахував тих обставин, що строк виконання зобов»язання у відповідача настав 30.04.2016р., оскільки строк дії кредитного ліміту збігається зі строком дії картки, а остання отримана відповідачем картка мала строк дії 04/2016р. Тому право на відсотки у банку малось лише до настання строку виконання зобов»язань - 30.04.2016р.

Такі висновки колегія базує на правовій позиції Великої Палати ВС, наведеній у справі № 444/9519/12.

В цій постанові закцентовано увагу на тому, що потрібно розрізняти поняття «строк договору», «строк виконання зобов»язання» та «термін виконання зобов»язання».

Згідно з п. 32 вказаної постанови, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦКУ). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке відбулось під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦКУ).

В пункті 35 постанови визначено, що строк (термін) виконання зобов»язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов»зання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов»язання. Пунктом 50 визнано, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

А в пункті 53 постанови вказується про те, що на основі положень конкретного укладеного договору припис абзацу 2 ч. 1 статті 1048 ЦКУ про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Як наслідок, в п. 54 постанови ВП ВС зазначає, що право кредитодавця нарахувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред»явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦКУ. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси банку забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦКУ, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов»язання.

Перевіряючи здійснений судом розрахунок процентів та зважаючи на вказану правову позицію, яку суд не врахував при розгляді цієї справи, колегія дійшла висновку, що банк мав право на нарахування відсотків за укладеним між сторонами договором тільки до 30.04.2016р., а тому колегія визначає суму відсотків за процентною ставкою 22,8 % річних за період з 01.01.2013р. (дата неправомірного застосування підвищеної процентної ставки) по 30.04.2016р. (дата закінчення строку кредитування, який збігається зі строком дії останньої виданої відповідачу картки).

Оскільки такі обставини є обов»язковою підставою для зміни рішення суду, але банк на них не посилався в своїй апеляційній скарзі, колегія у відповідності до вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України вважає за необхідне вийти за межі апеляційної скарги та розрахувати відсотки за період з 01.01.2013р. по 30.04.2016р. за ставкою 22,8 % річних на суму кредитних коштів, які знаходились в користуванні позичальника кожного місяця.

Нараховані відсотки за 2013 рік

Січень: 5 068,87 х 1,9 : 100 = 96,31 грн.; лютий: 5066,86 х 1,9 : 100 = 96,27 грн.; березень: 5039,19 х 1,9 : 100 = 95,74 грн.; квітень: 5279,55 х 1,9 : 100 = 100,31 грн.; травень: 5 281,15 х 1,9 : 100 =100,34 грн.; червень: 5285,02 х 1,9 : 100 =100,42 грн.; липень: 5285,02 х 1,9 : 100 = 100,42 грн.; серпень: 5 173,81 х 1,9 : 100 = 98,30 грн.; вересень: 5 281,54 х 1,9 : 100 =100,35 грн.; жовтень: 5 218,69 х 1,9 : 100 =99,16 грн.; листопад: 5 267,14 х 1,9 : 100 = 100,08 грн.; грудень: 5284,85 х 1,9 : 100 = 100,41 грн. Всього: 1188,11 грн.

Нараховані відсотки за 2014 рік

Січень: 5 299,49 х 1,9 : 100 = 100,69 грн.; лютий: 5297,59 х 1,9 : 100 = 100,65 грн.; березень: 5296,29 х 1,9 : 100 = 100,63 грн.; квітень: 5288,37 х 1,9 : 100 = 100,48 грн.; травень: 5 239,31 х 1,9 : 100 = 99,55 грн.; червень: 5288,43 х 1,9 : 100 =100,48 грн.; липень: 5291,35 х 1,9 : 100 = 100,54 грн.; серпень: 5 298,96 х 1,9 : 100 = 100,68 грн.; вересень: 5 270,06 х 1,9 : 100 =100,13 грн.; жовтень: 5 298,21 х 1,9 : 100 = 100,67 грн.; листопад: 5294,59 х 1,9 : 100 = 100,60 грн.; грудень: 5297,78 х 1,9 : 100 = 100,66 грн. Всього: 1205,76 грн.

Нараховані відсотки за 2015 рік

Січень: 5 290,60 х 1,9 : 100 = 100,52 грн.; лютий: 5283,83 х 1,9 : 100 = 100,39 грн.; березень: 5289,82 х 1,9 : 100 = 100,51 грн.; квітень: 5297,45 х 1,9 : 100 = 100,65 грн. Всього: 402,07 грн.

З травня 2015р. позичальник припинила здійснювати платежі, тому сума за тілом кредиту залишалась у незмінному розмірі 5 298,54 грн. як до 30.04.2016р. так і в подальшому.

Тому за період з травня 2015р. по 30.04.2016р. пройшло 12 місяців та заборгованість за відсотками буде дорівнювати: 5 298,54 х 1,9 : 100 х 12 міс. = 1208,07 грн.

До 01.01.2013р. нараховані та не сплачені позичальником відсотки складали 105,45 грн., які слід зарахувати до загальної суми заборгованості по відсоткам, яка становитиме: 105,45 + 1188,11 + 1205,76 + 402,07 + 1208,07 = 4 109,46 грн.

Таким чином загальний розмір основної заборгованості станом на 30.04.2016р. складає: 5 298,54 + 4 109,46 грн. = 9 408 грн.

Банком було також визначено заборгованість по пені за весь період договірних відносин по 28.02.2018р. у сумі 3339,67 грн., яка як відповідальність за прострочення платежів може бути нарахована і після настання строку повернення кредиту.

За період до 30.04.2016р. ця заборгованість складає 2 300,69 грн., а загальний розмір заборгованості позичальника станом на цю дату становить: 9408 + 2 300,69 = 11708,69 грн.

За наданим банком табличним розрахунком підраховано, що позичальник сплатила за період з 01.01.2013р. по травень 2016р. - 9 532,88 грн.

Тому заборгованість відповідача станом на 30.04.2016р. становить: 11 708,69 - 9532,88 грн. = 2 175,81 грн., в тому числі пеня у розмірі 1139,67 грн. та основний борг в сумі 1 036,14 грн. Пеня продовжувала нараховуватись відповідачу до 28.02.2018р. та на цю дату становила 3339,67 грн.

Згідно табличного розрахунку після цієї дати відповідач кредитом не користувалась, тому тіло залишилось у незмінному розмірі, а відсотки нараховувати не можна, відтак заборгованість відповідача за тілом і відсотками, яка підлягає стягненню з неї складає 1 036,14 грн.

Що стосується пені, то колегія дійшла наступних висновків.

На пеню згідно положень ст. 258 ЦПК України розповсюджується спеціальний строк позовної давності терміном в 1 рік, та відповідач подавала письмову заяву про застосування строку позовної давності, який суд правильно визнав не пропущеним за основною заборгованістю по тілу кредиту та відсоткам, але не зважив на те, що за частиною пені цей строк банком був пропущений.

Так, оскільки позов подано банком 28.03.2018р., то в межі строку позовної давності вкладається сума пені, нарахованої за період з 28.03.2017 по 28.03.2018р., що становить 1200 грн., яку слід стягнути з відповідача разом з основним боргом в сумі 1 036,14 грн., а всього - 2 236,14 грн.

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо штрафів, суд вважав це подвійною відповідальністю за те ж саме порушення, з чим погоджується колегія, оскільки за кожен день прострочення нараховується на борг пеня, а штрафи нараховуються від суми заборгованості, простроченої більше як на 120 днів, тобто за те ж саме прострочення строків, але за більшим періодом прострочення.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія змінює рішення суду у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, вийшовши за межі апеляційної скарги, в частині розміру стягнутої заборгованості та судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Банком заявлено вимоги на 60 11,63 грн., сплачено судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 1762 + 2643 = 4405 грн., задоволено позов на суму 2 236,14 грн., тому розмір судових витрат, які слід компенсувати позивачу за рахунок відповідача складає: 2 236,14 х 4405 : 60111,63 = 163,87 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Литвиненко Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року у цій справі змінити в частині розміру стягнутої заборгованості та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (МФО 305299, , р/р №3111) заборгованість за кредитним договором від 22.10.2008 року в розмірі 2 236 ( дві тисячі двісті тридцять шість) гривень 14 копійок, яка складається із основного боргу у сумі 1 036,14 грн. та пені в сумі 1200 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» витрати на судовий збір у розмірі 163,87 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова складена 30 листопада 2018р.

Головуючий:

Судді: