Справа № 715/1843/17
Провадження № 2/715/22/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:

Судді Цуркана В.В.

секретар судового засідання Майщук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, витрат на поховання та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 травня 2014 року в с. Грушівка Глибоцького району Чернівецької області по вул.. Пумнула водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 В наслідок дорожньо-транспортної пригоди останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер в КМУ «Лікарня швидкої медичної допомоги м. Чернівці» 19 травня 2014 року. Вказує на те, що на момент ДТП у водія ОСОБА_2 був наявний чинний поліс № АС/4417264 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Посилається на те, що вона є донькою потерпілого ОСОБА_3, є спадкоємицею за заповітом, своєчасно прийняла спадщину після смерті останнього, а тому вона має право на отримання страхового відшкодування у зв'язку зі смертю її батька. Вказує на те, що вона неодноразово зверталася до відповідача із заявами про проведення їй страхового відшкодування у зв'язку зі смертю ОСОБА_3, витрат на лікування та поховання, поминки, збереження тіла та інше, зокрема, просила виплатити їй страхове відшкодування в сумі 43 848 грн. у зв'язку зі смертю ОСОБА_3 та витрати на поховання останнього в сумі 20 544,48 грн. Вказує, що відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов'язання, передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», порушив її права та інтереси, як споживача страхових послуг. Як наслідок посилається на те, що їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в сумі 10 000 грн.

Зважаючи на викладене, позивачка просила суд її позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування в сумі 43 848 грн., витрати на поховання в сумі 20 544,48 грн. та 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідач ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» подала до суду відзив на позовну заяву, вказувала на те, що дійсно 17 травня 2014 року за участю транспортного засобу ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої загину пішохід ОСОБА_3 Посилалася на те, що між ОСОБА_2 та ними був укладений договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Від позивачки вони отримали всі необхідні документи для проведення страхового відшкодування 15 березня 2016 року, тому відповідно до п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшився на кількість днів прострочення, а саме на 550 днів, тому граничний термін для прийняття рішення та здійснення виплати становить 15 грудня 2017 року. Зважаючи на вказане відповідач вважає, що жодним чином не було порушено строки для виплати страхового відшкодування позивачу, а тому позов є передчасним, просив залишити його без розгляду.

Крім того, вказував на те, що починаючи з червня 2017 року ним було частково виплачено кошти на відшкодування шкоди в сумі 12 803 грн. При цьому відповідач звернув увагу на те, що виходячи із вимог ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» у страховика не має правових підстав відшкодувати витрати на проведення поминального обіду.

Також відповідач вказував на те, що ним було здійснено страхове відшкодування витрат позивача згідно розрахункової квитанції № 001548 від 19.05.14 року ФОП ОСОБА_4 та накладної від 20.05.2014 року ФОП ОСОБА_5 на суму 5 495 грн.

Крім того, відповідач, у своїх запереченнях посилався на те, що відповідно до п. 27.2 Закону Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди відповідно до ст. 1200 ЦК України кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами, загальний розмір такого відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зважаючи, що потерпілими у даному випадку є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 загальний розмір страхового відшкодування у зв'язку зі смертю становить 43 848 грн. (36р.м.з.п.* 1218грн.), тому, кожній із них належить по 21 924 грн. страхового відшкодування. ОСОБА_6, як дружина загиблого не відмовилася від своєї частки страхового відшкодування на користь потерпілої, а тому підстав для виплати позивачу всієї суми страхового відшкодування немає.

Заперечуючи проти позовних вимог про стягнення моральної шкоди, відповідач вказував на те, що потерпілими, які мають право на відшкодування шкоди в даному випадку є позивач та дружина померлого ОСОБА_6 Відповідно до п. 27.3 Закону Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір моральної шкоди становить 14 616 грн. (12*1218грн.). Тому ним виплачено позивачу 7 308 грн. у відшкодування моральної шкоди як доньці загиблого. Решта суми 7 308 грн. у відшкодування моральної шкоди, на думку відповідача, має бути виплачено дружині померлого ОСОБА_6

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася. Від її представника ОСОБА_7 надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити з врахуванням частково виплачених коштів позивачу в сумі 12 803 грн.

Представник відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в його відсутність.

Судом встановлено, що 17 травня 2014 року водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Пумнула в с. Грушівка Глибоцького району Чернівецької області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер в КМУ «Лікарня швидкої медичної допомоги м. Чернівці» 19 травня 2014 року.

Водій ОСОБА_2 вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2014 року визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В даному кримінальному провадженні дочка ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_6 потерпілого ОСОБА_3 визнані потерпілими.

Відповідно до полісу № АС/4417264 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 липня 2013 року водій автомобіля марки ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами за заподіяння шкоди, страховиком є відповідач ПАТ «Українська транспортна страхова компанія». Відповідно до зазначеного страхового полісу страхова сума (ліміт відповідальності) складає: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 тис. грн; за шкоду, заподіяну майну - 50 тис. грн..; франшиза - 500 грн.

Водій ОСОБА_2 повідомив відповідача про настання страхового випадку, тому ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» відкрила справу 12-71-14 (ДТП від 17 квітня 2014 року).

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 11.08.2014р., 11.03.2015р., 02.02.2016р. та 01.03.2016р. зверталася до відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявами «Про скоєння дорожньо-транспортної пригоди, оформлення документів, здійснення виплат страхового відшкодування, витрат на лікування та поховання, поминки, збереження тіла та інше», просила виплати їй страхове відшкодування у зв'язку зі смертю потерпілого ОСОБА_3 в сумі 41 292,00 грн. та 20 544,48 грн. - витрати на поховання.

15 березня 2016 року відповідачем було отримано від позивача документи, зокрема, заява про отримання страхового відшкодування та банківські реквізити утримувача страхової виплати.

Встановлено, що протягом червня-липня 2017 року відповідачем проведено виплату позивачу ОСОБА_1 12 803 грн. в рахунок відшкодування шкоди, що підтверджується платіжними дорученнями, які є в матеріалах справи. Зокрема, 5 495 грн. виплачено в рахунок відшкодування витрат на поховання та 7 308 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі у редакції станом на дату настання страхового випадку) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі є шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

За положеннями ст. 1200 ЦК України (тут і далі у редакції станом на дату настання страхового випадку) у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Разом із тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона на момент смерті ОСОБА_3 відносилася до осіб, передбачених ст. 1200 ЦК України. А тому суд приходить до висновку, що позивачка не має права на відшкодування матеріальної шкоди в порядку передбаченому ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1200 ЦК України. Право на таке відшкодування, виходячи із вищенаведеного, може мати дружина померлого ОСОБА_6 при умові, що на момент смерті останнього вона була непрацездатною та перебувала на його утриманні, або на день його смерті мала право на одержання від нього утримання.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 43 848 грн. слід відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на поховання ОСОБА_3 в сумі 20 544,48 грн. суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4. ст. 27Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Стаття 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення із відповідача витрат на поховання в сумі 20 544,48 грн. позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат в такому розмірі. Доведеними витратами позивача на поховання є витрати на придбання труни, одягу, тощо, згідно накладної від 20.05.2014 року, виданої ПП ОСОБА_5 в сумі 2 995 грн. та витрати згідно рахункової квитанції № 001548 від 19.05.2014 р. в сумі 2500 грн. за зберігання тіла, а всього на суму 5 495 грн. які позивачу було виплачено.

Витрати на проведення поминального обіду, зокрема, в ресторані «Буковинські вечори» в сумі 13 630 грн. рахунок № 000397 від 20 травня 2014 р. та витрати на придбання напоїв в ТОВ «Рома» на суму 1 419,48 грн. товарний чек № 13767 від 20 травня 2014 р. які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язаний заподіювач шкоди відповідно до ст. 1201 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на поховання слід відмовити.

Не підлягають задоволенню, на думку суду і заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Так, страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

На підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Суд погоджується із доводами відповідача, що потерпілими, які мають право на відшкодування моральної шкоди у вищевказаному порядку є позивач та дружина померлого ОСОБА_6 Відповідно до п. 27.3 Закону Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір моральної шкоди становить 14 616 грн. (12*1218грн.). Встановлено, що відповідачем виплачено позивачу 7 308 грн. у відшкодування моральної шкоди як доньці загиблого.

За змістом частин першої та п'ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди із відповідача, позивач ОСОБА_1 просить відшкодувати їй завдану відповідачем додаткову моральну шкоду, яку вона оцінила в сумі 10 000 грн., в наслідок невиконання ним своїх зобов'язань, які встановлені Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Законом України «Про захист прав споживачів». Так, вона вказує, що моральна шкода завдана їй в наслідок довготривалих, неналежних, цілеспрямованих дій, які навмисно направлені на невиплату страхового відшкодування та витрат на поховання, невиконання відповідачем своїх обов'язків, передбачених законодавством, тощо.

Виходячи із встановлених обставин, що відповідачем виконано свої зобов'язання перед позивачем, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставними.

Не заслуговують на увагу, на думку суду, посилання позивача ОСОБА_1 на те, що вона як спадкоємець ОСОБА_3 має право на страхове відшкодування за договором страхування, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 994 ЦК України у разі смерті страхувальника, який уклав договір майнового страхування, його права та обов'язки переходять до осіб, які одержали це майно у спадщину. В даному випадку цивільно - правові відносини виникли на підставі заподіяння шкоди - деліктні зобов'язання, а не договірні правовідносини страхування та спадкування.

Не підлягає до застосування і положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки деліктні зобов'язання, що склалися між сторонами, не підпадають під дію вказаного закону.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Виходячи із вище встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому у задоволені позову слід відмовити.

На підставі викладеного, ст. ст. 23, 979, 1168, 1200, 1201 ЦК України, ст. ст. 22, 23, 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст. ст.ст. 4-13, 19, 76-81, 259, 264-265, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування в сумі 41 292 гривень - відмовити.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення витрат на поховання в сумі 20 544,48 гривень - відмовити.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 гривень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

Повний текст рішення складено 23.03.2018 року.