Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1820/18 Головуючий у 1 інстанції: Сидоренко Ю.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, Національної поліції України та прокуратури Запорізької області на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури Запорізької області, Національної поліції України, Ліквідаційної комісії ГУМВС України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання , -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Запорізької області, Національної поліції України, Ліквідаційної комісії ГУМВС України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання, який в процесі розгляду справи неодноразово уточнював.

В позові зазначено, що 20 грудня 2012 року прокурором Запорізької прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері, йому було повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України. Під час досудового слідства він був неодноразово допитаний в якості підозрюваного, ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 грудня 2012 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання. Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2013 року його було визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України та виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2014 року виправдувальний вирок Василівського районного суду Запорізької області від 23.12.2013 року було залишено без змін, а апеляцію прокурора - без задоволення. В касаційному порядку кримінальна справа не переглядалась. Виправдувальний вирок Василівського районного суду Запорізької області від 23.12.2013 року у кримінальній справі № 1 кп/311 /151/2013, набрав чинності 27 березня 2014 року, обвинувачення було знято та він повністю виправданий.

Також зазначає, що внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання він зазнав моральних страждань у зв'язку з явно несправедливим і упередженим проведенням досудового слідства, очевидною фальсифікацією матеріалів кримінальної справи, він зазнав сильних душевних хвилювань у зв'язку із застосуванням тиску з боку слідчого, направленого на визнання ним вини та в подальшому спрощеного судового розгляду справи. Він втратив віру у спроможність прокуратури здійснювати контроль та нагляд за додержанням органом досудового слідства вимог кримінально-процесуального законодавства під час розслідування кримінальної справи. Внаслідок звинувачення у вчиненні злочинів постраждала його репутація почесного правослухняного громадянина: він втратив становище в суспільстві, були порушені його нормальні життєві зв'язки; в результаті незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності значно погіршився стан його психічного здоров'я: перебуваючи у пригніченому стані, викликаному незаконними діями щодо нього, він зазнавав сильних душевних страждань і у зв'язку з цим постійно перебував в хворобливому фізичному та емоційному стані був пригнічений, сумний, дратівливий. Внаслідок застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання він був позбавлений можливості вільно пересуватися і виїздити з місця проживання, реалізовувати звичні привички та бажання: не міг поїхати оздоровитися до санаторію, влітку не міг повезти свою дружину та малолітнього сина на море, а на зимові канікули - до Карпат. Протягом тривалого часу він не міг відвідувати друзів та родичі, оскільки був вимушений постійно з'являлися за викликами слідчого та суду, був змушений звертатися за правовою допомогою до адвокатів, що вимагало від нього не лише значних витрат, а й додаткових зусиль (поїздок, надання пояснень, збирання додаткових доказів, тощо), що підтверджується матеріалами кримінального провадження №11-кп/778/206/14, які знаходяться в архіві Василівського районного суду Запорізької області. Повне виправдання свідчить про незаконність притягнення його до кримінальної відповідальності та незаконність обмеження в конституційному праві щодо свободи пересування. У зв'язку з чим, розмір завданої йому моральної шкоди оцінює у 100 000 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у загальному розмірі 11053,80 грн.

Посилаючись на ці обставини, просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 гривень та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 11053,80 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання 56925 (пятдесят шість тисяч девятсот двадцять пять) гривень 90 копійок.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 11053 (одинадцять тисяч пятдесят три) гривні 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Національна поліцій України також звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі або ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог

Прокуратура Запорізької області в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокуратури Запорізької області підлягає задоволенню, апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Національної поліції України підлягають задоволенню частково з таких підстав.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 06 грудня 2012 року до ЄРДР було внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та слідчим відділом ЛВ на станції Мелітополь Управління МВС України на Придніпровській залізниці 06.12.2012 року було розпочато кримінальне провадження № 0000011, що підтверджується Витягом з ЄРДР від 06.12.2012 року, обвинувальним актом, складеним старшим прокурором з наглядом за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_4 від 20.05.2013 року, ухвалами слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, копії яких є в матеріалах кримінального провадження №1-кп/311151/2013.

25.12.2012 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області підозрюваному ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання з покладенням на ОСОБА_3, обовязків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком на два місяці, зокрема: - прибувати по першому виклику до службової особи на визначений нею час; - не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; - докласти зусиль до пошуку роботи. Контроль за виконанням запобіжного заходу покладено на слідчого СВ ЛВ на ст.Мелітополь ОСОБА_5 (т.4 а.с.41),

23.12.2013 року вироком Василівського районного суду Запорізької області ОСОБА_3 визнано невинуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України та виправдано у звязку з відсутністю в його діях складу злочину, та копія якого міститься в матеріалах цивільної справи (а.с. 5-12).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.03.2014 року, вирок Василівського районного суду Запорізької області від 23.12.2013 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 - залишений без змін, та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 13-21).

В касаційному порядку дане кримінальне провадження не переглядалося.

Згідно ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Аналогічне положення міститься у статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду".

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Необхідно звернути увагу, що відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, з відповідними змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд правильно встановив обставини справи, з наведенням відповідних доказів і мотивів обґрунтовано прийшов до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди, однак не застосував закон, який підлягає застосуванню, що є підставою для зміни рішення.

При цьому апеляційний суд враховує те, що згідно з діючим законодавством саме суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнала особа, характеру немайнових втрат та інших обставин, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, як того вимагає ч. 3 ст. 23 ЦК України, що і було зроблено судом в межах закону та його компетенції.

Так, суд першої інстанції застосовуючи Закон України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», відповідно до якого розмір мінімальної заробітної плати становить 3723 грн, визначив розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 56925,90 грн., з наступного розрахунку 3723*15 місяців=55845 грн.; 3723 грн. :31 день*9 днів=1080,90 грн.; 55845+1080,90 грн. =56925,90 грн.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, законодавством визначений порядок відшкодування моральної шкоди виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Але на час розгляду справи судом першої інстанції діяли норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 року, який набрав чинності з 01.01.2017 року.

Так, згідно із п.п.1,3,9 цього Закону мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до зазначеної норми розмір відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди має становити 24464,50 грн. з наступного розрахунку 1600*15 місяців=24000 грн.; 1600 грн.:31 день*9днів =464,50 грн.; 24000 грн. +464,50 грн. =24464,50 грн.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу.

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» окрім відшкодування громадянину завданої моральної шкоди передбачено відшкодування суми, сплачених останнім у звязку з наданням йому юридичної допомоги.

Аналогічні норми містяться у п. 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Зокрема до сум, сплачених на надання юридичної допомоги, відносяться суми, сплачені адвокату за участь у справі, написання касаційної і наглядової скарги,а також внесені в рахунок оплати витрат адвоката у звязку з поїздками у справі до касаційної та наглядової інстанції.

Так, зі справи вбачається, що у первісному позові позивач зазначає, що розмір відшкодування йому понесених витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні складає 50000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №3 від 01.03.2017 року.

В процесі розгляду справи позивач ці вимоги зменшив до 11692,8 грн. та остаточно змінивши ці вимоги просив стягнути 11053,8 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходив з того, що факт надання правової допомоги підтверджується Угодою про надання правової допомоги від 01.03.2013, Свідоцтвом про праве зайняття адвокатською діяльністю № 871, виданим на підставі рішення Запорізької області від 30.05.2011 року № 34, витягом з Єдиного реєстру адвокатів України та матеріалами кримінального провадження № 1 -кп/311151/2013. Розмір правової допомоги в сумі 11053,8 грн. визначено із урахуванням відпрацьованих 2013-2014 роках годин праці адвоката, пов'язаних із захистом ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимог та якими доказами вони підтверджуються.

В силу положень ст.ст. 76-81, 89 ЦПК України обставини, що входять предмета доказування, повинні бути підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльні та Правил адвокатської етики (в редакції на час укладання Угоди про надання правової допомоги) єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), піде для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення то визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Таким чином, у спірних правовідносинах, відповідно до ст. З Закону, позивач повинен довести склад, розмір та факт сплати гонорару адвокату ОСОБА_6, і в свою чергу суд повинен встановити ці обставини при вирішенні спору.

Отже, задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу, суд, у порушення вищенаведених норм взагалі не встановив якими доказами підтверджується саме факт сплати позивачем гонорару адвокату в розмірі 11053,8 грн. за Угодою про надання правової допомоги від 01.03.2013 року.

Позивачем до суду надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №3 від 01.03.2017 про сплату 50000 грн. за договором про надання правової допомоги у кримінальній справі за ст. 185 КК України.

Однак, зазначений документ не може бути належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом на підтвердження факту сплати позивачем гонорару адвокату в розмірі 11053,8 грн. за Угодою про надання правової допомоги від 01.03.2013, оскільки сума коштів, яка у ньому зазначена складає 50000 грн. та він не містить реквізити угоди про надання правової допомоги.

Крім того правова допомога ОСОБА_3 надавалась по кримінальному провадженню за ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України, а не за ст. 185 КК України як зазначено у розрахунковому документі - квитанції до прибуткового касового ордеру №3 від 01.03.2017.

До того ж, адвокат ОСОБА_6 з 2011 року зареєстрований як фізична особа - підприємець.

Положеннями наказу Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 передбачено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здій1санюються записи про отримані

З огляду на відсутність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу висновки суду про стягнення цих витрат за рахунок коштів державного бюджету є неправильним та не ґрунтуються на вимогах закону.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки не застосував закон, який підлягає застосуванню при визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, а його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи, тому рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди необхідно змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 24464,5 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 11053,20 грн. необхідно скасувати і прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити позивачу у стягненні вказаної суми як витрат на правову допомогу.

Отже, апеляційна скарга прокуратури Запорізької області підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про недоведеність фактів заподіяння позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру та необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих звязків, спростовуються матеріалами справи та положеннями ст. 23 ЦК України, якою визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Національної поліції України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокуратури Запорізької області задовольнити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2018 року по цій справі в частині вирішення позову про стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 24464,5 грн. (двадцять чотири тисячі чотириста шістсот чотири) грн. 50 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2018 року в цій справі в частині стягнення на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в сумі 11053,20 грн. скасувати та в цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_3 у стягненні вказаної суми в якості витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 311/842/17

Провадження №22ц/778/1820/18 Головуючий у 1 інстанції: Сидоренко Ю.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

07 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, Національної поліції України та прокуратури Запорізької області на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури Запорізької області, Національної поліції України, Ліквідаційної комісії ГУМВС України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Національної поліції України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокуратури Запорізької області задовольнити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2018 року по цій справі в частині вирішення позову про стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 24464,5 грн. (двадцять чотири тисячі чотириста шістсот чотири) грн. 50 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2018 року в цій справі в частині стягнення на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в сумі 11053,20 грн. скасувати та в цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_3 у стягненні вказаної суми в якості витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: