Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 557/147/15-ц

провадження № 61- 8189 св 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 17 жовтня 2017 року у складі суддів: Хилевич С. В., Ковальчук Н. М., Шимків С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачем належним чином не виконуються зобов'язання за кредитним договором від 07 грудня 2006 року щодо його своєчасного й повного повернення унаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої станом на 31 грудня 2014 року складає 29 350 грн 13 коп, з яких 6 969 грн 41 коп. - заборгованість за кредитом, 15 489 грн 22 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 5 017 грн 68 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 1 373 грн 82 коп. - штраф (процентна складова), яка підлягає стягненню на користь банку.

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 25 березня 2015 року до участі у справі залучено правонаступників відповідача ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6

Заочним рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 08 липня 2015 року, у складі головуючого-судді Пацка Д. В., позов задоволено. Стягнуто з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 29 350 грн 13 коп. та суму судового збору в розмірі 293 грн 50 коп.

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 18 липня 2017 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог, оскільки ОСОБА_7 за життя було прострочено виконання кредитних зобов'язань унаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню з її спадкоємців.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 задоволено частково. Заочне рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 08 липня 2015 року скасовано й в задоволенні позовних вимог банку відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у банку відсутнє право вимоги до спадкоємців боржника щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку зі спливом строку передбаченого статтею 1281 ЦК України.

13 листопада 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач у визначений законом строк звернувся до спадкоємців боржника з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, надавши належні й допустимі докази на підтвердження її розміру.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказана справа разом із матеріалами касаційного провадження передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 07 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Через неналежне виконання ОСОБА_7 зобов'язань за вказаним договором станом на 31 грудня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 29 350 грн 13 коп., яка складається з 6 969 грн 41 коп. - заборгованості за кредитом, 15 489 грн 22 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 5 017 грн 68 коп. - заборгованості з комісії за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 1 373 грн 82 коп. - штраф (процентна складова), на підтвердження чого позивачем надано відповідний розрахунок. З вказаного розрахунку також вбачається, що останній платіж на погашення кредиту здійснено позичальником у грудні 2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Спадщину після її смерті прийняли діти ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які 06 квітня 2013 року отримали свідоцтва про право на спадщину у рівних частинах по ? частині кожному, яка складається з грошового вкладу з нарахованими відсотками і компенсаціями на рахунку № НОМЕР_1 розміром 0 грн 91 коп., на основному рахунку № НОМЕР_2 залишок вкладу становить 3 929 грн 68 коп., на компенсаційному рахунку залишок вкладу становить 2 011 грн 34 коп., що знаходяться у філії 10017/0153 ПАТ «Державний ощадний банк України» та за основним рахунком у філії 10017/0151 ПАТ «Державний ощадний банк України» залишок вкладу - 01 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із сутті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язанням, а також припинення таких зобов'язань.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2018 року № 14-53цс18.

Таким чином, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не дотримано передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними), що позбавляє його права вимоги до спадкоємців.

Доводи та обставини, на які посилається ПАТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик