АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/351/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді- доповідача Поліщук Н.В.

суддів Шахової О.В., Саліхова В.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», на рішення Печерського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Москаленко К.О. 21 січня 2016 року о 12 год. 30 хв. у м.Києві, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

УСТАНОВИЛА:

01 квітня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитними договором №010/14/445 від 14 серпня 2008 року в сумі 3 114 714,10 доларів США, визначивши еквівалент станом на день ухвалення рішення та заборгованість за кредитним договором №010/42-0-1/752 від 15 червня 2011 року в сумі 114 888 443, 94 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 23 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ЗАТ «Технологічна Аграрна Компанія», правонаступником якого є третя особа, укладено Генеральну кредитну угоду №010/14/055 та ряд додаткових угод до неї.

Кредитування в рамках генеральної угоди здійснювалось на підставі кредитних договорів, що укладені в рамках цієї угоди. Зокрема, 14 серпня 2008 року укладено кредитний договір №010/14/445 та ряд додаткових угод до нього.

За умовами цього кредитного договору позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 2 705 000 доларів США строком до 31 грудня 2014 року, за користування якими він зобов»язався сплачувати проценти у розмірі 11,5% річних в період з 14 серпня 2008 року по 19 жовтня 2008 року, у розмірі 12,5% річних у період з 20 жовтня 2008 року по 28 березня 2011 року, у розмірі 11% річних у період з 29 березня 2011 року.

Проте, зобов»язань за цим договором позичальник не виконав та станом 03 лютого 2015 року його заборгованість становить 3 114 714,10 доларів США, що складається з:

- 2 705 000 доларів США простроченої заборгованості за кредитом;

- 228257,54 долари США заборгованості за відсотками, з них 224181,51 доларів США прострочених відсотків;

- 160873,39 доларів США пені за кредитом;

- 20583,17 доларів США пені за відсотками.

29 березня 2011 року між кредитором та ОСОБА_3 укладено договір поруки №12/42-0-1/1238, відповідно до умов якого останній поручився відповідати за зобов»язаннями позичальника за кредитним договором №010/14/445.

Також, 15 червня 2011 року між сторонами генеральної угоди та в її рамках укладено кредитний договір №010/42-0-1/752 та ряд додаткових угод до нього. За умовами цього кредитного договору позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 100 073 000 грн. строком до 31 грудня 2014 року, за користування якими він зобов»язався сплачувати проценти у розмірі 16% річних в період з 15 червня 2011 року по 12 грудня 2011 року та 16% річних в період з 13 грудня 2011 року.

Проте, зобов»язань за цим договором позичальник не виконав та станом 03 лютого 2015 року його заборгованість становить 114 888 443,94 грн., що складається з:

- 92 413 095 грн. простроченої заборгованості за кредитом;

- 14 256 146,06 грн. заборгованості за відсотками, з них 14 002 959,50 грн. прострочених відсотків;

- 7 074 617,06 грн. пені за кредитом;

- 1 144 585,82 грн. пені за відсотками.

15 червня 2011 року між кредитором та ОСОБА_3 укладено договір поруки №12/42-0-1/1366, відповідно до умов якого останній поручився відповідати за зобов»язаннями позичальника за кредитним договором №010/42-0-1/752.

Посилаючись на викладені обставини, банк просить стягнути заборгованість з поручителя.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 21 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність висновків суду про припинення поруки за зобов»язаннями в цілому. При цьому, з посиланням на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-436цс15, вважає, що порука не припинилася в цілому.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судове засідання учасники цивільного процесу не з"явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ЗАТ «Технологічна Аграрна Компанія», правонаступником якого є третя особа, укладено Генеральну кредитну угоду №010/14/055 та ряд додаткових угод до неї.

Кредитування в рамках генеральної угоди здійснювалось на підставі кредитних договорів, що укладені в рамках цієї угоди. Зокрема, 14 серпня 2008 року укладено кредитний договір №010/14/445 та ряд додаткових угод до нього.

За умовами цього кредитного договору позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 2 705 000 доларів США строком до 31 грудня 2014 року, за користування якими він зобов»язався сплачувати проценти у розмірі 11,5% річних в період з 14 серпня 2008 року по 19 жовтня 2008 року, у розмірі 12,5% річних у період з 20 жовтня 2008 року по 28 березня 2011 року, у розмірі 11% річних у період з 29 березня 2011 року.

29 березня 2011 року між кредитором та ОСОБА_3 укладено договір поруки №12/42-0-1/1238, відповідно до умов якого останній поручився відповідати за зобов»язаннями позичальника за кредитним договором №010/14/445.

Також, 15 червня 2011 року між сторонами генеральної угоди та в її рамках укладено кредитний договір №010/42-0-1/752 та ряд додаткових угод до нього. За умовами цього кредитного договору позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 100 073 000 грн. строком до 31 грудня 2014 року, за користування якими він зобов»язався сплачувати проценти у розмірі 16% річних в період з 15 червня 2011 року по 12 грудня 2011 року та 16% річних в період з 13 грудня 2011 року.

15 червня 2011 року між кредитором та ОСОБА_3 укладено договір поруки №12/42-0-1/1366, відповідно до умов якого останній поручився відповідати за зобов»язаннями позичальника за кредитним договором №010/42-0-1/752.

Проте, своїх зобов»язань позичальник не виконав, у зв»язку із чим у нього існує заборгованість.

Відповідно до п.1.1 договорів поруки поручитель зобов»язався відповідати перед кредитором солідарно з боржником за виконання кредитних зобов»язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору та зобов»язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, сплатити пеню, штраф, передбачені кредитним договором.

Відповідно до п.1.2 договорів поруки поручитель відповідає за виконання кредитних зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник, в порядку та строки, визначені кредитним договором.

Відповідно до п.2.1 договорів поруки у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) боржником всіх або окремих кредитних зобов'язань, поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) боржником всіх або окремих кредитних зобов'язань в порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває права вимоги до поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними кредитними зобов'язання.

Відповідно до п.2.2 вказаних договорів поруки поручитель зобов'язується здійснити виконання порушених кредитних зобов'язань протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з доведеності обставини невиконання позичальником кредитних зобов»язань та підтвердженості розміру вимог, проте підстав для покладення відповідальності на поручителя судом не установлено, оскільки уважав, що порука припинилася відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України.

Так, судом зазначено, що оскільки згідно наданих представником позивача розрахунків заборгованість за кредитними договорами виникла 30 вересня 2014 року, а позивач з даним позовом звернувся до суду 01 вересня 2015, тобто через 11 місяців та 1 день після початку перебігу цього строку, то порука припинилась.

Проте, з такими висновками колегія суддів не погоджується, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.553, ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Судом першої інстанції вірно установлено, що договори поруки не містять строку їх дії, оскільки відповідно до їх змісту вказано, що вони діють до повного виконання кредитних зобов»язань.

Відтак, для встановлення обставин строку дії договору поруки підлягає застосуванню ч.4 ст.559 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Верховним судом України у справі №6-53цс14 висловлено правову позицію, згідно із якою зазначено, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Суд першої інстанції вказуючи, що банк звернувся до суду із цим позовом 01 вересня 2015 року, допустився помилки, оскільки відповідно до даних вхідного штампу на позовній заяві та ухвали про відкриття провадження у справі, датою звернення до суду є 01 квітня 2015 року.

Визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з поручителя на користь банку, колегія суддів виходить з наступного.

Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року з метою дотримання завдань цивільного судочинства, а також засад змагальності сторін, за клопотанням представника відповідача призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлені питання щодо обрахування розміру заборгованості (з відповідними складовими) за кредитними договорами. Оплату витрат за проведення експертизи покладено на ОСОБА_3

При вирішенні питання про призначення експертизи сторонам роз"яснено положення ст.146 ЦПК України (в редакції 2004 року), яка встановлює, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цим осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з"ясування якого експертиза була призначено, або відмовити у його визнанні.

В подальшому представником відповідача ОСОБА_3 подана заява про недоцільність проведення такої експертизи та відмову від проведення її оплати.

Ухвалою колегії суддів від 08 лютого 2018 року справу витребувано із експертної установи та постановлено продовжити розгляд справи на підставі наявних матеріалів.

Відповідно до умов кредитного договору №010/14/445 від 14 серпня 2008 року, з урахуванням додаткової угоди 010/14/445/26 від 11 квітня 2014 року, визначено наступний графік погашення кредиту: у вересні 2014 року, жовтні 2014 року, листопаді 2014 року та грудні 2014 року позичальник повинен був повертати по 676250 доларів США.

Відповідно до умов кредитного договору №010/42-0-1/752 від 15 червня 2011 року, з урахуванням додаткової угоди №010/42-0-1/752/20 від 11 квітня 2014 року, встановлено наступний графік погашення кредиту: до 15 квітня, до 30 квітня, до 30 травня, до 30 червня 2014 року еквівалент 500000 доларів США, з 01 вересня по 31 грудня 2014 року щомісячно 4-ма рівними частинами.

Беручи до уваги вимоги закону та висловлену Верховним Судом України правову позицію, та з урахуванням дати звернення до суду із цим позовом, встановлений шестимісячний строк пред»явлення вимоги до поручителя за кожним із щомісячних платежів охоплює жовтень-грудень 2014 року, оскільки з жовтня 2014 року по 01 квітня 2015 року проходить 6 місяців, які спливають з початком травня 2015 року. І таким саме чином по кожному наступному місяцю, у який повинно було бути виконане зобов»язання.

Представником позивача надано письмові пояснення із детальним розрахунком розміру заборгованості, що підлягає стягненню з поручителя в межах визначеного шестимісячного строку, згідно якого:

- заборгованість за Кредитним договором №010/14/445 від 14 серпня 2008 року становить суму 2 206 178,28 доларів США та 2 508 589,55 грн., що складається з:

- 2 028 750 доларів США (55 198 507,94 грн.) простроченої заборгованості за кредитом;

- 76425,51 доларів США (2 079 395,75 грн.) заборгованості за відсотками;

- 2 312 103,14 грн. пені за кредитом;

- 196486,41 грн. пені за відсотками.

- заборгованість за Кредитним договором №010/42-0-1/752 від 15 червня 2011 року становить суму 58 990 809,46 грн., що складається з:

- 52 697 425,13 грн. простроченої заборгованості за кредитом;

- 3 609 412,68 грн. заборгованості за відсотками;

- 2 556 426,68 грн. пені за кредитом;

- 127 544,97 грн. пені за відсотками.

Колегія зазначає, що в розрахунку заборгованості за Кредитним договором №010/14/445 від 14 серпня 2008 року допущена арифметична помилка та загальний розмір заборгованості у доларовому вираженні становить суму 2 105 175,51 доларів США, а не 2 206 178,28 доларів США.

В іншій частині розрахунок відповідає умовам укладених кредитних договорів та вимогам закону, підтверджений матеріалами справи, зокрема, копіями виписок по рахункам щодо обліку та погашення процентів, а також надання кредитних коштів.

Окрім того, колегія суддів враховує, що в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій обґрунтованих доводів на спростування наведених позивачем розрахунків заборгованості відповідачем не надано, від проведення призначеної судом економічної експертизи відповідач відмовився, доказів, які б спростовували наведені позивачем розрахунки, відповідачем не надано.

Відтак, ураховуючи завдання та основні засади цивільного судочинства, ст.ст. 11, 12, 13, 109 ЦПК України (в редакції Закону України №2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року), колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог та доведеність вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача:

- заборгованості за Кредитним договором №010/14/445 від 14 серпня 2008 року в сумі 2 105 175,51 доларів США та 2 508 589,55 грн., що складається з:

- 2 028 750 доларів США (55 198 507,94 грн.) простроченої заборгованості за кредитом;

- 76425,51 доларів США (2 079 395,75 грн.) заборгованості за відсотками;

- 2 312 103,14 грн. пені за кредитом;

- 196486,41 грн. пені за відсотками.

- заборгованості за Кредитним договором №010/42-0-1/752 від 15 червня 2011 року в сумі 58 990 809,46 грн., що складається з:

- 52 697 425,13 грн. простроченої заборгованості за кредитом;

- 3 609 412,68 грн. заборгованості за відсотками;

- 2 556 426,68 грн. пені за кредитом;

- 127 544,97 грн. пені за відсотками.

Відповідно до ст.376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.382 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає стягненню 3654 грн. у рахунок відшкодування витрат за подачу позову та 4019,40 грн. у рахунок відшкодування витрат за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРЮОФОПГФ 14305909, м.Київ, вул. Лєскова, 9) заборгованість за Кредитним договором №010/14/445 від 14 серпня 2008 року в сумі 2 105 175,51 доларів США та 2 508 589,55 грн., що складається з:

- 2 028 750 доларів США (55 198 507,94 грн.) простроченої заборгованості за кредитом;

- 76425,51 доларів США (2 079 395,75 грн.) заборгованості за відсотками;

- 2 312 103,14 грн. пені за кредитом;

- 196486,41 грн. пені за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРЮОФОПГФ 14305909, м.Київ, вул. Лєскова, 9) заборгованість за Кредитним договором №010/42-0-1/752 від 15 червня 2011 року в сумі 58 990 809,46 грн., що складається з:

- 52 697 425,13 грн. простроченої заборгованості за кредитом;

- 3 609 412,68 грн. заборгованості за відсотками;

- 2 556 426,68 грн. пені за кредитом;

- 127 544,97 грн. пені за відсотками.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРЮОФОПГФ 14305909, м.Київ, вул. Лєскова, 9) 3654 грн. у рахунок відшкодування витрат за подачу позову та 4019,40 грн. у рахунок відшкодування витрат за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Шахова

В.В.Саліхов