Провадження № 22-ц/780/2039/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 12.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Сліпченка О.І., Гуля В.В., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з вищенаведеним позовом. який обґрунтовувала тим, що з відповідачем по справі має трьох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Зазначаючи, що ОСОБА_7 навчається Universiti of Central Lancashire з жовтня 2015 року, вартість навчання складає 12 000 євро на рік. Вартість проживання становить 4 200 євро на рік, поточні витрати 5 000 євро на рік. Дочка ОСОБА_4 навчається у коледжі Borough Manhattan Community College (США), вартість її навчання складає 18 000 доларів США, вартість проживання 12 000 доларів США. З серпня 2017 ОСОБА_8 зарахований на навчання до St.Paul Preperatory Shool (США) до 10 класу, вартість навчання в рік складає 10 000 доларів США. Також він потребує лікування, оскільки має деформацію грудної клітини та аномалію прикуска.

Вказує на сплату великої кількості грошових коштів на відпочинок та оздоровлення дітей, комунальні платежі та інші витрати необхідні для забезпечення гідного рівня життя дітей.

Просила стягнути з ОСОБА_3 заборгованість по аліментам на утримання дитини ОСОБА_6, 09.07.2003 року у розмірі 49 245 грн., стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 49 245 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_9, на час навчання у вищому учбовому закладі; стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, на час навчання у вищому навчальному закладі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_8 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 грн. в дохід держави.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_6, а саме на лікування у розмірі 25 000 грн. та щомісячно на навчання у розмірі 25 125 грн., а також аліменти на час навчання повнолітніх ОСОБА_7 у розмірі 23 000 грн. та ОСОБА_4С у розмірі 33 750 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на тещо відповідач має можливість утримувати дітей під час навчання та лікування, так як має нерухомість яку здає в оренду, є фізичною особою-підприємцем, являється бенефіціаром у товариствах та дочірніх підприємствах, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має.

У судовому засіданні встановлено, що позивач та адвокат позивача ОСОБА_10, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не зявилась, натомість надійшла її заява про відкладення розгляду скарги у звязку з не можливістю бути присутньою та необхідністю додаткового часу для надання письмових доказів, які не було можливості надати у суді першої інстанції, при цьому будь-яких доказів, які б підтверджували поважність не явки, до заяви не долучено, тому у колегії суддів відсутні підстави вважати неявку представника з поважних причин, приймаючи до уваги регламентовані строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у відсутність представника позивача, згідно ст. 372 ЦПК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів

3)показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що предявлені позивачем докази не в повній мірі підтверджують заявлені позовні вимоги. З наданих позивачем платіжних документів неможливо встановити їх призначення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам законодавства та матеріалам справи.

Судом встановлено, що згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2011 року встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 04 травня 2005 року по 01 грудня 2009 року.

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2011 року, яке набрало законної сили 14 листопада 2011 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ спільного майна задоволено; встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сімєю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 04 травня 2005 року по 01 грудня 2009 року; в порядку поділу спільного сумісного майна визнано право власності за ОСОБА_3 на 41/100 частини нежилого приміщення, розташованого в м. Києві, вул. В. Житомирська, 8/14 вартістю 3772000 грн. та ОСОБА_2 на 41/100 частини нежилого приміщення, розташованого в м. Києві, вул. В. Житомирська, 8/14 вартістю 3772000 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн..

Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, серії 1-БК № 189187, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського управління юстиції від 19 вересня 2002 року, батьком дитини записаний ОСОБА_3, матірю ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, серії 1-БК № 256361, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва від 12 березня 2004 року, батьком дитини записаний ОСОБА_3, матірю ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, серії 1-БК № 237635, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, батьком дитини записаний ОСОБА_3, матірю ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про зміну імені, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві від 11 вересня 2015 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, змінила прізвище на ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про зміну імені, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві від 20 березня 2014 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, змінила прізвище та імя на ОСОБА_4 Стефанія.

Згідно свідоцтва про зміну імені, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві від 11 вересня 2015 року, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, змінив прізвище на ОСОБА_7.

Звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 28 125 грн. щомісячно на навчання у St.Paul Preperatory Shool (США); стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 23 000 грн. щомісячно до досягнення ним 23 річного віку на навчання у Central Lancashire; стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 Б-С.С., ІНФОРМАЦІЯ_9, у розмірі 33 750 грн. щомісячно до досягнення нею 23 річного віку на навчання у Borough Manhattan Community College (США).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 надала суду платіжні доручення на підтвердження сплачених нею грошових коштів. А саме до матеріалів справи долучені платіжні доручення № 21 від 09 червня 2010 року на суму 3000 грн. з призначенням платежу благодійний внесок за ОСОБА_4, платіжне доручення № 65155863 від 15 жовтня 2015 року на суму 2 000 грн. з призначенням платежу благодійний внесок за 1-й семестр учня 7-б класу ОСОБА_6; платіжне доручення № 63 від 15 листопада 2010 року на суму 800 грн. з призначенням платежу благодійний внесок за ОСОБА_6 Павломира, учня 2-а класу за листопад-грудень 2010 року; платіжне доручення № 65155863 від 15 жовтня 2015 року на суму 2 000 грн. з призначенням платежу благодійний внесок за 1-й семестр учня 7-Б класу ОСОБА_6.

Позивачем до матеріалів справи також долучені платіжні доручення в іноземній валюті. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з наданих платіжних доручень не можливо встановити призначення платежів даних документів..

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем.

Як зазначив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 він має щомісячний дохід близько 23 000 грн..

Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня по 30 червня 2018 року становить 1860 грн.

Згідно вимог ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 18 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

За правилами ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо). При цьому додаткові витрати на дитину можуть бути викликані тривалими або тимчасовими за своєю природою обставинами, і, відповідно, мати регулярний або разовий характер.

Відповідно до вимог ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно вимог ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 20 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до вимог ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітньою дочкою, сином.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють.

Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта на ті обставини, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, при цьому апелянтом не конкретизовано в чому саме такі порушення полягають.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: