Справа № 716/1189/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.18 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Стрільця Я.С.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3, звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилається на те, що їй на праві особистої власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по 2 провулку Полтавський, 5 у м.Заставна, який вона набула у власність на підставі договору дарування від 03.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №928. У вказаному будинку, крім неї, та її бабусі ОСОБА_7, зареєстроавна також відповідач ОСОБА_4, яка протягом тривалого часу, а саме більше 5 років в ньому не проживає. Вона, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовну заяву підтримала, просила суд задовільнити її вимоги. Суду пояснила, що в належному їй будинку проживає її бабуся ОСОБА_7 Вона в даному будинку не проживає, однак частково сплачує за комунальні послуги. На даний час вона не може оформити субсидію, через реєстрацію відповідача. Раніше відповідач не чинила перешкод для отримання субсидії, однак на даний час вона ніде не працює, допомоги для сплати комунальних послуг не надає, через що субсидію не можливо оформити. Відповідач є її рідною сестрою по лінії матері. Особистих речей відповідача у належному їй будинку не має. Відповідач в даному будинку проживала з дитинства, вони були членами однієї сім'ї, однак 7 років тому відповідач покинула будинок та пішла поживати до чоловіка, в зв'язку з чим перестала бути членом сім'ї. Ремонт в будинку, для покращення умов проживання ОСОБА_7 робився за кошти їх матері. У відповідача власного житла не має, вона проживає у чоловіка, шлюб у них цивільний.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що позивач є власником житла згідно договору дарування. Відповідач в належному позивачу будинку не проживає понад 5 років, участі в утриманні будинку не приймає, в зв'язку з чим позивач не має змоги скористатися своїм право на отримання субсидії.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що в належному на даний час будинку позивача, вона проживала з дитинства. Там залишилися її особисті речі, а саме альбоми з фотографіями, деякий одяг. На даний час вона проживає у чоловіка. Їй було 5 років, як їхня мати виїхала за кордон. Мати допомагала їм, висилала кошти, вони разом робили ремонт у будинку. У 2009 році сестра переїхала проживати до чоловіка, а вона до 2012 року проживала в будинку, який на той час належав їхній бабусі. На даний час бабуся ОСОБА_7 її до будинку не пускає, свого власного житла у неї немає. Домовленості з власником житла, тобто позивачем, щоб вона там проживала немає. Вказала, що добровільно звільнила будинок. На даний час проживає у чоловіка, у них є своя кімната. Крім неї у чоловіка в одному будинку проживають ще його батьки та сетра з сім'єю, у якої 6 дітей.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, суду пояснили, що відповідач ОСОБА_4 покинула будинок, який належить позивачу 6 чи 7 років тому.

Свідок ОСОБА_7 суду вказала, що є бабусею сторін по справі. Вона їх виховувала, оскільки їх мати знаходиться тривалий час за кордоном. Раніше вона була власницею спірного будинку. У 2013 році подарувала своє житло позивачу. Відповідач в даному будинку народилася, однак більше 5 років в ньому не проживає, не надає допомоги для утримання будинку, в зв'язку з чим вважає, що відповідач втратила право на користування спірним житлом.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що відповідач є її невісткою, проживає разом з її братом. У будинку де проживає відповідач зареєстровано 11 чоловік, тому вони не можуть зареєструвати і відповідача до свого житла.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, представника позивача, показання свідків, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 03.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Малітовсько. Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за №928, укладеного між дарувальником ОСОБА_7 та обдарованою ОСОБА_2 (а.с.6), набула у власність житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: 2-й провулок Полтавський,5 в м.Заставна.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З довідки виконкому Заставнівської міської ради №2866 від 25.06.2018 року та акту обстеження житлово - побутових умов проживання від 25.06.2018 року вбачається, що у житловому будинку №5 по 2-му провулку Полтавський зареєстрована позивач, її бабуся ОСОБА_7, та відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8,9).

На сьогоднішній день позивач ОСОБА_2 не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні, тому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Крім того свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, в судовому засіданні підтвердили той факт, що віждповідач ОСОБА_4 більше 6 років у будинку за адресою: 2-й провулок Полтавський, 5 в м.Заставна, який раніше належав бабусі позивача, не проживає.

Тобто, судом встановлено, що відповідач була зареєстрована у вказаному житловому будинку у звязку із тим, що вона була членом сімї колишнього власника спірного житлового будинку, а саме внучкою ОСОБА_7

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Таким чином, виникнення права членів сімї власника квартири на користування цим житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на квартиру.

В той же час, як встановлено в судовому засіданні на підставі договору дарування від 03.07.2013 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на житловий будинок за адресою: 2-й провулок Плтавський,5 в м.Заставна право власності на вказаний будинок перейшло від ОСОБА_7 до позивача ОСОБА_2

Тобто з 03.07.2013 року позивач ОСОБА_2 набула статусу власника житла, а у ОСОБА_7 право власності на нього припинилося та втрачено право користування житловим будинком, даний факт стосується також і членів його сімї, в тому числі і онуки ОСОБА_4

В ухвалі Верховного суду України від 13.07.2011 р. зазначається, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сімї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже припинення права власності на будинок припиняє право членів його сімї на користування цим будинком.

Як встановлено в судовому засіданні, на даний момент відповідач ОСОБА_4 не входить до складу сімї позивача, постійно з нею не проживає та не повязана з нею спільним побутом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відтак, суд при розгляді даної справи прийшов до висновку, що у зв'язку з припиненням права власності ОСОБА_7 Д,І, на належне їй житлове приміщення, відповідачем втрачається право користування ним, незалежно від того скільки часу та з яких причин він у ньому був відсутнім.

Відомості щодо укладення між сторонами договору найму (оренди) житла у відповідності до ст.ст. 810, 814 ЦК України у суду відсутні.

Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача такою, що втратив право користування житловим будинком №5 розташованим по 2 провулку Полтавському м.Заставна підлягає до задоволення.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 235, 247, 263 - 265, 273, 280-281, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою м.Заставна, провулок Полтавський, №5 Чернівецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Дата складення повного судового рішення 29.11.2018 року.

Суддя Я.С. Стрілець