Головуючий у 1-ій інстанції Марченко Л.М.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Дундар І.О., Краснощокової Н.С.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 234/16207/17 за позовом ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування Краматорської міської ради, Краматорського дошкільного дитячого будинку № 3 «Гайок» Донецької обласної ради про скасування усиновлення, за апеляційною скаргою Органу опіки та піклування Краматорської міської ради на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 лютого 2018 року (суддя Марченко Л.М., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Краматорськ Донецької області, повний текст рішення складено 09 лютого 2018 року),-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Органу опіки та піклування Краматорської міської ради, Краматорського дошкільного дитячого будинку № 3 «Гайок» Донецької обласної ради про скасування усиновлення.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 вересня 2014 року було прийнято рішення про усиновлення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, нею та її чоловіком ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9. Просила суд про скасування усиновлення нею малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, вчиненого на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.09.2014 року у справі № 234/7205/14-ц, з огляду на те, що з часом у дитини проявилася психічна хвороба, про яку вона, як усиновлювач, не знала і не могла знати на час усиновлення, та такий стан дитини створює небезпеку для життя та здоров'я молодшої усиновленої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, самого позивача, заважає належному виконанню нею своїх батьківських обов'язків.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано усиновлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, вчинене на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.09.2014 року у справі № 234/7205/14-ц.

Внесено зміни до актового запису № 543 від 25.11.2008 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, виключивши відомості про ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, як про матір, повернувши попередні відомості про матір, які мали місце до усиновлення, виключити відомості про прізвище дитини «ОСОБА_2» та по батькові «ОСОБА_2», повернувши прізвище «ОСОБА_2» та по батькові «ОСОБА_2», дату народження, місце народження, дату реєстрації народження дитини - залишено без змін.

Вважати усиновлення скасованим від дня набрання чинності рішенням суду.

Передано малолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, на опікування органові опіки та піклування Краматорської міської ради.

На вказане рішення суду відповідачем Органом опіки та піклування Краматорської міської ради подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що усиновлювачі були обізнані з медичними висновками про стан здоров'я дітей, фізичний та розумовий розвиток, ознайомлені з правами і обов'язками усиновлювачів, правовими наслідками усиновлення, що прописано в їх заяві про усиновлення. Під час знайомства з дітьми, встановлення з ними контакту в дитячих закладах ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було надано вичерпну інформацію щодо біологічної сім'ї дітей, їх стану здоров'я, особливостей характеру, поведінки, тощо. Крім того, під час підготовки документів щодо усиновлення дітей усиновлювачі були ознайомлені: з заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2013 року про позбавлення матері дітей - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, в якому прописано «відповідачка знаходиться на обліку в КЛПЗ «Міський психіатричний диспансер м. Костянтинівка» з діагнозом «легка розумова відсталість з поведінковими порушеннями», є інвалідом ІІ групи загального захворювання»; з листом Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради від 07.08.2014 року № 554/10 про роз'єднання братів, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, з сестрами, в якому зазначаються стан здоров'я «ОСОБА_10 - є інвалідом дитинства, має медичний діагноз F 71.0 - розумова відсталість помірного ступеня; за медичними показниками навчатися не може, хлопчик спілкується жестами, мімікою, потребує постійного догляду»; «ОСОБА_11 - є інвалідом дитинства, має діагнози: F 71.0 - розумова відсталість помірного ступеня, Н 50.0 - збіжна спів дружня косоокість, G 93.4 - резидуальна енцефалопатія з розсіяною неврологічною симптоматикою». На думку скаржника, ці факти говорять про обізнаність усиновлювачів про можливі ризики зі станом здоров'я усиновлених дітей ОСОБА_10, які можуть у подальшому проявитися як спадкові психічні захворювання. Про обізнаність усиновлювачів зі станом здоров'я дітей також прописано в рішенні суду про усиновлення дітей ОСОБА_10.

Органі опіки та піклування також вважає, що наявність психіатричного захворювання у однієї дитини не обов'язково становить загрозу життю і здоров'ю іншій дитині; процес лікування ОСОБА_7, її реабілітацію тільки розпочато, будь-які результати розвитку хвороби відсутні.

Представник органу опіки та піклування Наумик С.А. підтримала доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_13 просили залишити скаргу без задоволення.

Від адміністрації Краматорського дошкільного дитячого будинку № 3 «Гайок» Донецької обласної ради надійшла заява, у який відповідач просить розглянути справу за відсутності представника дитячого будинку.

Згідно із частиною 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.09.2014 року у справі №234/7205/14-ц подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 усиновили двох малолітніх дітей - сестер ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6-7, 9-11).

В подальшому чоловік позивачки ОСОБА_6 26.02.2016 року помер (а.с.8) внаслідок механічної асфіксії: повішання (а.с.49), що позивач пов'язував із душевними хвилюваннями чоловіка з приводу появи у старшої дитини ОСОБА_7 значних психічних відхилень.

Так, на момент усиновлення усиновлювачі були обізнані з тим, що одинока матір дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2013 року у справі №233/810/13-ц була позбавлена батьківських прав (а.с.10, 24-27). Зокрема, судом було встановлено, що ОСОБА_9 характеризується негативно, веде антисоціальний та аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, перебуває на обліку у психіатричному диспансері з приводу легкої розумової відсталості з поведінковими порушеннями та є інвалідом ІІ групи загального захворювання (а.с.26). Разом з тим, недієздатною чи обмежено дієздатною ОСОБА_9 не визнавалася.

Також на момент усиновлення усиновлювачі були обізнані зі станом здоров'я дівчинок ОСОБА_7 та ОСОБА_8, були готові їх лікувати (а.с.10).

Відповідно до копії висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток малолітньої ОСОБА_7 (а.с.13), остання на момент усиновлення мала єдиний встановлений за результатами медичного обстеження діагноз - розлад експресивного мовлення, у зв'язку з чим потребувала медико-педагогічної та медико-соціальної корекції. Вищенаведене також підтверджується випискою з історії розвитку дитини (а.с.43-44).

Погоджуючись усиновити малолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, усиновлювач ОСОБА_2 об'єктивно мала відомості про відсутність у дитини суттєвих захворювань. Про ризик недоумства у дитини, психічної чи іншої тяжкої невиліковної хвороби усиновлювач не попереджалась та такі відомості на момент усиновлення, як об'єктивно існуючі факти, не малися.

Позивач ОСОБА_2 просила суд про скасування усиновлення на підставі положень пункти 2 та 3 ч. 1 ст. 238 СК України, відповідно до яких усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо дитина страждає на психічну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Наявність зазначених підстав для скасування усиновлення об'єктивно підтверджується дослідженими медичними документами, характеристиками, переглянутим відеозаписом та іншими наданими доказами.

Відповідно до виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого №3769 відділення №11 ТМО «Психіатрія» у м. Києві (а.с.12) за зверненням матері ОСОБА_2, яка скаржилася на те, що з 8 років у доньки погіршився стан розвитку, з'явилася плаксивість, порушення сну, змінилася поведінка, істерики у відповідь на запитання, відмовилася від навчання, стала агресивною до сестри незважаючи на проходження курсів амбулаторного лікування, малолітня ОСОБА_7 пройшла обстеження, уточнення діагнозу та лікування у період з 20.06.2017 року по 14.07.2017 року. Дівчинці поставлено наступні діагнози: основний: психоорганічний синдром з емоційно-вольовою незрілістю, недорозвиненням когнітивних функцій, межовим рівнем інтелекту; гіперкінетичний розлад поведінки; загальне недорозвинення мовлення ІІІ рівня; нічний енурез (епізодичний). В числі рекомендацій: диспансерний нагляд дільничного психіатра, психологокорекція - тривало.

Згідно медичному висновку №60-3240/3 від 13.09.2017 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, за вищенаведеними діагнозами визнана дитиною-інвалідом віком до 16 років з наступним переоглядом 13.08.2019 року (а.с.45).

Відповідно до рішення ЛКК №3 від 13.09.2017 року ОСОБА_7 як дитина-інвалід потребує індивідуальної форми навчання в 2017-2018 навчальному році (а.с.19). З метою реабілітації дитини-інваліда визначена індивідуальна програма від 13.09.2017 року (а.с.14-15), дотримання та виконання якої матір ОСОБА_2 забезпечувала.

Згідно висновків Донецької обласної ПМПК, наведених у картці стану здоров'я і розвитку дитини (а.с.16-17), з 12.09.2017 року малолітня ОСОБА_7 перебуває на обліку у психіатра, 13.09.2017 визнана дитиною-інвалідом; з педагогічної характеристики - навчатися в школі почала з 01.09.2015 року з 7 років, на уроках майже не працює, невтримна за партою, постійно рухається, займається сторонніми справами, зокрема, може їсти, лежати на підлозі, видає гучні звуки, на зауваження тупотить ногами, з однолітками активна, конфліктна, небезпечна, наприклад лякала дітей ножицями; динаміки покращення навчальної дисципліни не спостерігається; за даними логопедичного дослідження - спілкується простими фразами, граматична будова мовлення порушена, читає по складах, не переказує, швидкість письма повільна; за результатами психологічного дослідження - збуджена, демонстративна.

Характеристика на ученицю 3-В класу ЗОШ №2 м. Краматорська ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.20), збігається з вищенаведеною педагогічною характеристикою (а.с.17). У період відвідування дитиною ясла-садка з жовтня 2014 року по серпень 2015 року зазначених симптомів в цілому не спостерігалося, хоча початкові прояви неадекватної емоційної реакції вже мали місце - безпідставні плач, істерика, невиправдана впертість, негативна реакція на критику (а.с.47).

Згідно копії звернення батьківського комітету 3-В класу на адресу директора ЗОШ №2 м. Краматорська (а.с.21) батьки скаржаться на неадекватну поведінку ОСОБА_7 та вимагають вжити заходів для переведення дитини на індивідуальну форму навчання. З цього приводу з метою визначення місця та форми навчання доньки ОСОБА_7 матір ОСОБА_2 зверталася до керівника управління освіти (а.с.23, 48-55), намагаючись забезпечити права та інтереси власної дитини, а також запобігти небезпеці для інших оточуючих дітей.

Так, зазначаючи про небезпеку для молодшої усиновленої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, позивачем представлені суду результати діагностики психоемоційного стану дитини, згідно яким ОСОБА_8 контактна, товариська, активна, охоче виконує завдання, концентрує увагу, виказує позитивне ставлення до матері, при цьому виявляє симптоми тривожності, коли розмова стосується її сестри ОСОБА_6, зазначає, що сестра ображає її та б'є, розповідає про сестру ледве чутим голосом, на малюнках поряд з обох боків малює маму, відображає себе подалі від сестри (а.с.46).

На підставі наведеного суд першої інстанції вважав, що позов ОСОБА_2 слід задовольнити та усиновлення нею малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, скасувати, оскільки з часом виявилося, що дитина страждає на психічну хворобу вказані вище, про що усиновлювач не знала і не могла знати на час усиновлення, оскільки вказана психічна хвороба була вперше діагностована у липні 2017 року. Суд об'єктивно вбачав, що позивачем вживалися дієві заходи для лікування дитини, забезпечення її розвитку, навчання та середовища, в якому вона зростає. Претензій до виконання ОСОБА_2 батьківських обов'язків по відношенню до ОСОБА_7 орган опіки та піклування не навів. При цьому ОСОБА_2 чітко дала зрозуміти, що не в змозі продовжувати стосунки з хворою дитиною, життя з нею є для позивача нестерпним, таким, що ставить під загрозу життя і здоров'я молодшої усиновленої доньки ОСОБА_8, а також під велику відповідальність позивача за обох дівчинок та оточуючих. З цих підстав суд вважав, що збереження усиновлення і залишення хворої дитини в сім'ї усиновлювача майже завжди відповідає її інтересам, однак не можна зовсім не рахуватися і з інтересами усиновлювача. Суд вважав на підставі пп. 2, 3 ч. 1 ст. 238 СК України скас увати усиновлення, оскільки дитина страждає на психічну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення, та між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Суд першої інстанції, враховуючи вік ОСОБА_7 та стан її психічного здоров'я, вважав неможливим отримати свідому думку дитини щодо збереження прізвища, імена та по батькові, які вона одержала у зв'язку з усиновленням, тому скасовуючи усиновлення, дійшов висновку, що дитині слід повернути прізвище, ім'я та по батькові, які вона мала до усиновлення.

З вказаними висновками суду можна погодитися, з огляду на таке.

За ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Підстави скасування усиновлення визначені у ст. 238 СК України.

Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов'язків. З огляду на те, що частиною п'ятою статті 237, частиною п'ятою статті 239 СК передбачено можливість альтернативного вирішення дитиною питання щодо збереження прізвища, імені та по батькові, які вона одержала у зв'язку з усиновленням, у разі визнання його недійсним або скасування, необхідно з'ясувати її бажання і відобразити його в судовому рішенні.

Одним із доводів апеляційної скарги відповідача є обізнаність усиновлювачів з медичними висновками про стан здоров'я дітей, фізичний та розумовий розвиток, а також про можливі ризики зі станом здоров'я усиновлених дітей ОСОБА_9, які можуть у подальшому проявитися як спадкові психічні захворювання.

Дійсно, відповідно до заяви усиновлювачів від 11 червня 2014 року до служби у справах дітей Краматорської міської ради про знайомство з дітьми та бажання їх усиновити, ОСОБА_2 зі станом здоров'я дітей, правами та обов'язками усиновлювачів, правовими наслідками усиновлення була ознайомлена. Це також випливає зі змісту рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 вересня 2014 року у справі № 234/7205/14-ц за заявою ОСОБА_6, ОСОБА_2 про усиновлення дітей та внесення змін до актового запису цивільного стану. Зокрема, заявники зі станом здоров'я ОСОБА_7 обізнані та готові їх лікувати. Відповідно до висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток малолітньої ОСОБА_7, остання на момент усиновлення мала єдиний встановлений за результатами медичного обстеження діагноз - розлад експресивного мовлення, у зв'язку з чим потребувала медико-педагогічної та медико-соціальної корекції. Про ризик недоумства у дитини, психічної чи іншої тяжкої невиліковної хвороби усиновлювач не попереджалась та такі відомості на момент усиновлення не малися. Це підтверджується документами, які були приєднані до матеріалів справи.

Отже, такий довід апеляційної скарги є необґрунтованим.

В свою чергу, підстави для скасування усиновлення відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 238 СК України підтверджуються дослідженими в суді першої інстанції медичними документами, характеристиками, переглянутим відеозаписом, показаннями свідків та іншими наданими доказами.

Думка скаржника про те, що наявність психіатричного захворювання у однієї дитини не обов'язково становить загрозу життю і здоров'ю іншій дитині, та те, що процес лікування ОСОБА_7, її реабілітацію тільки розпочато, будь-які результати розвитку хвороби відсутні, є безпідставною, оскільки відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд також не приймає до уваги довід скарги стосовно того, що за даною справою Орган опіки та піклування Краматорської міської ради повинен бути залученим у якості третьої особи і відповідно до ст. 19 СК України надати суду письмовий висновок у справі, але під час судового слухання представника Органу опіки та піклування Краматорської міської ради було опитано як відповідача.

Органом опіки та піклування на вимогу апеляційного суду був наданий висновок від 20.06.2018 року №0149/3511 про недоцільність скасування усиновлення.

Відповідно до частин 4- 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком, оскільки він не відповідає обставинами справи.

Згідно частині 1 статті 238 СК усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Суд у рішення окрім наявності у дитини психічної хвороби послався на п. 2 та п. 3 цієї норми.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

Позивач довів, що між ним, як усиновлювачем, та дитиною, незалежно від волі усиновлювача склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

У даному випадку збереження усиновлення буде суперечить інтересам дитини, оскільки між дитиною та усиновлювачем склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

За частинами 1-3 ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Отже, ані вищевказаною нормою, ані іншими нормами чинного законодавства України не передбачено, що орган опіки та піклування не може бути відповідачем у справі.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача також є безпідставними.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Краматорської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: І.О. Дундар

Н.С. Краснощокова

Повний текст постанови складено 26 червня 2018 року