Провадження № 2/161/1000/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2018 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Соколової К.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Мельничука А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 свій позов мотивує тим, що 23.11.2016р. до нього в квартиру зайшов представник підприємця ОСОБА_4, який запропонував придбати пластикову балконну раму під замовлення та в розстрочку у підприємця ОСОБА_4 зі знижкою до 30%, вартістю 13629,00грн., оплату здійснювати частинами.

24 листопада 2016року він дізнався , що його дружиною від його імені, укладено договір індивідуального замовлення від 24 листопада 2016року на виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій.

Ознайомившись з текстом договору, він зрозумів, що дружину ввели в оману, оскільки з його кредитної картки вже було перераховано 10000грн. завдатку, а чек, який видав представник ОСОБА_4, свідчить, що він зобов'язався сплачувати по 706,67грн., щомісячно, та по 290грн. щомісячної комісії 24 місяці, що в загальній сумі становить 23920,08грн.

Він, на наступний день, 25 листопада 2016року, з метою своєчасного повідомлення, щоб не розпочалося виконання замовлення, зателефонував до представника ОСОБА_4 і повідомив, про розірвання вищевказаного договору, оскільки він його не підписував та не погоджувався з його умовами, а також в договорі відсутня знижка 30%, та перераховано, завдаток, про який його не попереджували. Тобто, сторону договору, фактично було введено в оману щодо істотних умов договору, у договорі не зазначено загальну площу виробів, а також відсутні умови щодо 30 відсотків знижки.

Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

29 листопада 2016року, він подав в офіс відповідача письмове повідомлення про розірвання договору індивідуального замовлення ВD№59, яке отримала представник підприємця (без належних документів на представництво) ОСОБА_4 - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

На його заяву про розірвання договору відповідач відповіла, що заява є безпідставною, через те, що ОСОБА_3 з договором ознайомився, та підписував, і що підприємець ОСОБА_4 приступила до виконання умов договору шляхом перерахування коштів заводу виробнику.

Крім цього, 03 грудня 2016 року він подав заяву до центрального офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» у м.Луцьку з проханням розірвання договору №6991, оскільки він його не читав та не підписував, і кошти з його кредитної картки в розмірі 10000грн. перераховано неправомірно.

Як споживач послуг, він мав право у відповідності зі статтями 15 та ч 2.ст 11

Закону України «Про захист прав споживачів», при укладенні Договорів ВD№59 від 24 листопада 2016року та №6991 на одержання необхідної доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію та кредит (умови та правила), що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги), зокрема: дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції, умови та правила кредитування (сума, строк і т.п.).

Всупереч вищенаведених статтей Закону, він не отримав необхідну, і доступну, достовірну інформацію про продукцію (послуги), що мала забезпечити можливість його свідомого і правильного вибору.

Також, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (договори: індивідуальні замовлення та кредитний - особисто ОСОБА_3 для вивчення не надавалися та не містять його підпису) - вважається нечесною підприємницькою практикою.

Положеннями ч.І ст.230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Позивач зазначає, що договір індивідуального замовлення ВD№59 від 24 листопада 2016року ОСОБА_3 не підписував, не читав, не підписував та не читав чек (кредитний договір ) банку, який видали його дружині, оскільки він був відсутній у квартирі під час укладення оспорюваних договорів.

Крім того, позивач вважає, що такими протиправними діями відповідача, йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевному хвилюванні з приводу втрати 10 000грн., які він мав намір використати на лікування. При його захворюванні заборонено психоемоційні навантаження, хвилювання та стреси, через оспорювані договори позивач перебуває у безперервному стані стресу, змушений звертатись до адвоката та нести додаткові витрати. Всі ці негативні фактори призвели до відчуття безпорадності, незахищеності та до погіршення якості життя й довготривалого потрясіння. Спричинену моральну шкоду, завдану йому відповідачем ОСОБА_4, оцінює у 2000 грн.

Згідно акта приймання-передачі наданих послуг від 12 грудня 2016 року адвокатом ОСОБА_1 надано правничу допомогу позивачу, за яку останнім сплачено 8268грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №48 від 12 грудня 2016 року.

Посилаючись на вищенаведене, позивач, згідно уточненої позовної заяви, просив суд визнати недійсним договір, індивідуальний номер замовлення ВБ№59 від 24 листопада 2016року, укладений між ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_3) та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: стягнути з ОСОБА_4, (ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_3) в користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2.) суму коштів в розмірі 13807,53грн. (тринадцять тисяч вісімсот сім гривень 53 коп), що були незаконно перераховані з карти/рахунку останнього № НОМЕР_3; визнати недійсним договір №6991 від 24 листопада 2016року, укладений між ОСОБА_3 і ПАТ КБ «ПриватБанк» та припинити щомісячне перерахованя коштів з картки/рахунку № НОМЕР_3 позивача за цим договором; стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, (ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_3) в користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2.) витрати на правничу допомогу у розмірі 8268,00грн. (вісім тисяч двісті шістдесят вісім гривень 00 коп.); стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, (ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_3) в користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2.) за заподіяну моральну шкоду - 2000,00грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з наведених в позовній та уточнених заявах мотивів, додатково просила стягнути з відповідачів 900грн. витрат, понесених позивачем за проведення судової почеркознавчої експертизи.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позову не визнав, подавши письмове заперечення, в якому зазначив, що 18 липня 2016 року між сторонами укладено договір приєднання про надання банківських послуг, за яким клієнтом отримано кредитну картку. Складовою договору є "Умови та правила надання банківських послуг" (надалі - "Умов") типової форми, які викладені на банківському сайті. Банк керується саме цими умовами при обслуговуванні рахунків. Розділом 2.7.6 "Умов" визначено порядок використання сервісу "Миттєва розстрочка". Відповідно до пункту 2.7.6.1.1.1. "Умов" утримувач кредитної карти має право користуватися сервісом "Миттєва розстрочка" при оплаті товарів/послуг в 7СП, якщо підприємство підписало з Банком договір про можливість прийняття плати за товари/послуги з використанням цього сервісу. Пунктом 2.7.6.1.1.2 "Умов" передбачено, що при здійсненні клієнтом оплати за товар кредитною картою через сервіс "Миттєва розстрочка" в торгово-сервісному підприємстві, з яким Банк підписав договір розширеного сервісу з повним відшкодуванням. Клієнт доручає Банку щомісячно перераховувати платежі на погашення заборгованості по карті НОМЕР_4 в кількості і розмірі, вказаному у квитанції терміналу, яка є невід'ємною частиною діючих умов. 24 листопада 2016 року ОСОБА_3 скористався даним сервісом, уклавши договір. Сторони визначили щомісячний платіж, термін кінцевого погашення кредиту, порядок перераховання коштів. Приписами ч. 6 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" визначений порядок відкликання згоди на укладення кредитного договору. Так, відкликати свою згоду на укладення договору споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Разом з тим. відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. В даному випадку позивач не вчинив всіх дії, а саме одночасно не повернув кредитодавцю використані кошти. Тому договір між сторонами діє. Крім того, ні договором, ні законом не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи те, що сторони вчинили правочин, відповідно до визначених умов, він відповідає вимогам ст.203 ЦК України, вимога про стягнення моральної шкоди не ґрунтується на законі, просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач - підприємець ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена судом про дату розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу без відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного.

З матеріалів справи випливає, що 24 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 будо укладено договір, індивідуальний номер замовлення ВD№59, згідно з яким ОСОБА_3 доручив, а фізична особа - підприємець ОСОБА_4 зобов'язалась організувати роботи по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХконструкцій за розцінками виконавця.

24 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та приватним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" укладено договір, згідно з яким ОСОБА_3 підтвердив зобов'язання за договором №6991, від 24 листопада 2016 року і доручив банку встановити регулярний платіж з картки НОМЕР_5 на погашення заборгованості за карткою НОМЕР_6, із щомісячним платежем в розмірі 706,67грн.

29 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 із заявою про розірвання договору індивідуального замовлення ВD№59 від 24 листопада 2016 року.

02 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до центрального офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» у м.Луцьку з проханням розірвати договір №6991.

Свої заяви про розірвання договорів ОСОБА_3 мотивував тим, що договори не підписував, не ознайомлювався з їх умовами.

Як випливає із письмової відповіді фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на звернення позивача із заявою про розірвання договору індивідуального замовлення, відповідачем ОСОБА_4 відмовлено у розірванні договору, оскільки з умовами договору ОСОБА_3 був ознайомлений, підписав його.

На звернення ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо розірвання договору відповіді позивач не отримав.

За клопотанням позивача, ухвалою суду від 14 грудня 2017 року у справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу щодо підпису позивача на оспорюваних договорах.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи №9 від 07 лютого 2018року, проведеної експертами Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, підпис в графі «Замовник» в договорі індивідуальний номер замовлення ВD 59, укладений між замовником ОСОБА_3, та виконавцем - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, від 24 листопада 2016 року - виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Підпис в графі «Замовник» в договорі індивідуальний номер замовлення ВD 59, укладений між замовником ОСОБА_3, та виконавцем - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, від 24 листопада 2016 року - виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Підпис в графі «КЛІЄНТ» в чеку банку №6991 від 24 листопада 2016 року - виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Ознак, які б свідчили про виконання досліджуваних підписів з наслідуванням автентичного (справжнього) підпису ОСОБА_3 під час порівняльного дослідження не встановлено.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття. зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦПК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 , як сторона оспорюваних договорів, такі договори не підписував.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За таких обставин, суд приходить до висновку про визнання недійсними договорів: договору, індивідуальний номер замовлення ВБ№59 від 24 листопада 2016року, укладеного між ОСОБА_3, та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 та договору №6991 від 24 листопада 2016року, укладеного між ОСОБА_3 і ПАТ КБ «ПриватБанк» та припинення щомісячного перераховання коштів з картки/рахунку ОСОБА_3

Відповідно до ч.1-5 ст.137 ЦПК України, між позивачем та його представником адвокатом ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг на правничу допомогу №61 від 29.11.2016р.

Згідно з актом приймання - передачі наданих послуг №61 від 29.11.2016р. Адвокатом ОСОБА_1, яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 631 від 04 квітня 2012 (видане на підставі рішення Волинської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 28.03.2012р. №6/210), згідно договору надання адвокатських послуг №61 від 29 листопада 2016 року надано правничу допомогу ОСОБА_3, вартість якої становить 8268грн.

Зазначену суму вартості послуг адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_3 сплатив своєму представнику, що стверджується квитанцією від 12.12.2016р.

Суд вважає, з урахуванням вимог ст.137 ЦПК України та заперечень в судовому засіданні представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», враховуючи складність справи, ціну позову, час, затрачений адвокатом на участь в судових засіданнях і, підготовку до справи, що слід зменшити витрати на правничу допомогу до 5000грн. та стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 3000грн. за правничу допомогу, та з ПАТ КБ «ПриватБанк» в користь ОСОБА_3 2000грн. за правничу допомогу.

Відповідно до статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди до задоволення не підлягають,оскільки вищевказаним законом не передбачено відшкодування моральної шкоди при виникненні спірних правовідносин.

Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно наданого позивачем розрахунку, з його картки в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з 24 листопада 2016року були перераховані кошти в сумі 13807,53грн. за надання послуг, а тому слід застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 кошти в сумі 13807,53грн.

Як слідує із змісту ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст.133 ЦПК України, до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати за проведенням експертизи.

Таким чином, до стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 та з приватного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в дохід держави підлягає 704,80 грн. судового збору (по 352,40 грн. з кожного), та по 450грн. з кожного за витрати, понесені позивачем за проведення судової почеркознавчої експертизи, які підтверджені квитанціями приватного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" від 12.01.2018р.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 202, ч.ч.1,2 ст.ст. 207, 215, 216, ч.ч.2,3 ст. 203, ч.1 ст.230 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір, індивідуальний номер замовлення ВБ№59 від 24 листопада 2016року, укладений між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2, та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_3, та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: стягнути з ОСОБА_4, (ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_3) в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2., кошти в сумі 13807,53грн. (тринадцять тисяч вісімсот сім гривень 53 копійки), що були перераховані з карти/рахунку останнього № НОМЕР_3.

Визнати недійсним договір №6991 від 24 листопада 2016року, укладений між ОСОБА_3 і ПАТ КБ «ПриватБанк» та припинити щомісячне перераховання коштів з картки/рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_3 за цим договором.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, (ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_3, в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. (три тисячі гривень)та 450грн. (чотириста п'ятдесят гривень) за проведення судової почеркознавчої експертизи.

Стягнути з приватного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в користь ОСОБА_3, витрати в сумі 450грн. (чотириста п'ятдесят гривень) за проведення судової почеркознавчої експертизи, та 2000грн. витрат на правничу допомогу.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, в дохід держави 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок) судового збору.

Стягнути з приватного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

в дохід держави 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 14.06.2018р.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта