Справа №443/510/17
Провадження №2/443/268/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судового засідання Шальвіри І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ходорівської сільської ради, третя особа: приватний нотаріус Жидачівського районного нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1, звернулась в суд з позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на будинковолодіння загальною площею 131 кв.м., а саме житловий будинок А-1, господарські споруди: сарай Б, сарай В, сарай Г, погріб Д, металеву огорожу 1, металеві ворота 2, колодязь К, розташовані за адресою: вулиця Героїв Небесної Сотні, 11 в с. Ятвяги Жидачівського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3, яка померла 14 листопада 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що ОСОБА_3 це її матір, що підтверджується долученим свідоцтвом про народження та укладення шлюбу. Спірне майно, а саме житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташовані в с. Ятвяги по вул. Героїв Небесної Сотні, 11 Жидачівського району Львівської області, на праві особистої власності належав колгоспному двору та рахувався за ОСОБА_3 що підтверджується записами в погосподарських книгах. Остання, померла 11 листопада 2015 року. Однак ще за життя, склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла онукам: ОСОБА_4А та ОСОБА_5 Однак, такі, як спадкоємці за заповітом, відмовились від прийняття спадщини. Тому, вона, як спадкоємиця першої черги за законом після смерті матері звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у видачі такого у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

До суду позивачка ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача - Ходорівської сільської ради в судове засідання не зявився. Проте, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглянути дану справі за його відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус Жидачівського районного нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом, в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Однак, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Проти задоволення позову не заперечує.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташовані в селі Ятвяги (Прибілля) по вул. Героїв Небесної Сотні, 11 Жидачівського району Львівської області, належав колгоспному двору та рахувався за ОСОБА_3. Вказаний факт підтверджується долученим до матеріалів справи витягом з по господарської книги по селу Ятвяги(Прибілля) станом на 30.06.1990 р., виданим виконавчим комітетом Ходорівської міською ради №42 від 30.01.2017 р. /а.с. 12/.

Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України від 13 травня 2015 року №406-VІІІ село Прибілля Девятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області перейменовано на село Ятвяги /а.с. 12/.

Рішенням №163 ХХ11У1 скликання Девятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області вирішено перейменувати в селі Прибілля Жидачівського району Львівської області вулицю «Жовтнева» на «ОСОБА_6 Сотні» /а.с. 12/.

Рішенням VІ сесії VІІІ-го скликання Ходорівської міської ради вирішено припинити юридичну особу - Девятниківську сільську раду Жидачівського району Львівської області /а.с. 17-19/.

Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок в селі Ятвяги по вул. Героїв Небесної Сотні, 11 Жидачівського району Львівської області серії АЕ №003392 виданого ФОП ОСОБА_7, будинковолодіння 1932 року побудови складається з: житловий будинок А-1, господарські споруди: сарай Б, сарай В, сарай Г, погріб Д, металеву огорожу 1, металеві ворота 2, колодязь К. Сумарна інвентаризаційна вартість з господарськими будівлями та спорудами 101 657 грн.. /а.с. 13-16/.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в селі Ятвяги по вул. Героїв Небесної Сотні, 11 Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», одноособовим членом та головою якого була ОСОБА_3. Відтак остання одноособово володіла вказаним обєктом нерухомого майна.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ОСОБА_3 померла 14 листопада 2015 року, у віці 75 років, про що 17 листопада 2015 року складено відповідний актовий запис №132 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області, від 17 листопада 2015 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №415316 /а.с. 10/.

З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 28 липня 2011 року, вбачається, що ОСОБА_3, яка померла 14 листопада 2015 року, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що мені буде належати на день моєї смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю онукам: ОСОБА_4А, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2» /а.с. 9/.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із ч.1,5 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

З долученої до матеріалів справи копії спадкової справи №09/2016 на майно померлої ОСОБА_3, яка померла 14 листопада 2015 року, яка витребувана на запит суду у приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу ОСОБА_2, вбачається, що 24 березня 2016 року спадкоємці за заповітом: ОСОБА_4А, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулись до приватного нотаріуса ОСОБА_2 із заявою, в якій зазначили, що їм відомо про відкриття спадщини на їх імя на спадкове майно: житловий будинок в селі Ятвяги по вул. Героїв Небесної Сотні, 11 Жидачівського району Львівської області. Вказаною заявою вони відмовляються від прийняття спадщини по заповіту, після смерті їхньої бабусі ОСОБА_3.

Також судом встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3) ОСОБА_8 є рідною дочкою ОСОБА_3, яка померла 14 листопада 2015 року. Вказаний факт підтверджується долученим до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження серії І-СГ №487888 та свідоцтва про укладення шлюбу ІІ-СГ №339106 /а.с. 7, 8/

Відтак, враховуючи відмову вищевказаних спадкоємців по заповіту від спадщини за заповітом, ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею першої черги за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В межах законодавчо визначеного строку ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, як вбачається з відповіді нотаріуса №52/01-14 від 21 липня 2016 року, у видачі свідоцтва про право на майно спадкодавця, а саме: житловий будинок та приналежні до нього господарські споруди, які розташовані в селі Ятвяги по вул. Героїв Небесної Сотні, 11 Жидачівського району Львівської області їй відмовлено, з причин відсутності правовстановлюючого документа /а.с. 11/.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майном, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач не заперечив проти позовних вимог, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на будинковолодіння з приналежними господарськими спорудами, яке розташоване за адресою: вулиця Героїв Небесної Сотні, 11 в с. Ятвяги Жидачівського району Львівської області, а саме житловий будинок А-1, господарські споруди: сарай Б, сарай В, сарай Г, погріб Д, металеву огорожу 1, металеві ворота 2, колодязь К, в порядку спадкування з законом після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла 14 листопада 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко