Провадження № 2/219/814/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2018 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Конопленко О.С.
за участю секретаря судового засідання Троян Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут Донецької області у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 36, розташованою у будинку за № 10 в місті Світлодарськ Бахмутського району Донецької області. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що їй на праві договору купівлі-продажу квартири від 23 грудня 2017 року на праві приватної власності належить двокімнатна квартира № 36, розташована у будинку за № 10 в місті Світлодарськ Бахмутського району Донецької області. Відповідач є продавцем зазначеної квартири, членом сімї позивача не являється. Продаж квартири від імені відповідача було здійснено її довіреною особою на підставі довіреності. За пунктом 14 зазначеного договору продавець зобовязалась знятись з реєстраційного обліку, звільнити від особистих речей та передати квартиру позивачу до 26 грудня 2017 року. Так, ключі від квартири були передані, квартира звільнена від особистих речей відповідача, однак з реєстраційного обліку на підставі довіреності відповідача зняти неможливо, внаслідок чого позивач вимушена звернутись з вказаною позовною заявою до суду, оскільки іншого досудового способу захисту її прав немає.
Ухвалою від 22 січня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 10 годину 00 хвилин 19 січня 2018 року, визначено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою від 19 січня 2018 року відкладено судове засідання на 08 годину 30 хвилин 22 березня 2018 року у звязку з першою неявкою відповідача.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі з зазначенням, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином судовою повісткою, яка була направлена відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У встановлений ухвалою від 22 січня 2018 року строк відзив на позовну заяву не надала. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про судове засідання, але причин неявки суду не повідомила, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без її участі.
У звязку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири № 36, розташованої в будинку № 10 по вулиці Без назви у місті Світлодарськ Бахмутського району Донецької області на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 грудня 2017 року (а.с. 9), що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованого судом 22 березня 2018 року за № 117979935 (а.с. 45-46).
З копії акту від 26 грудня 2017 року, складеного депутатом Світлодарської міської ради ОСОБА_4 в присутності сусідів-свідків: ОСОБА_5, який проживає у квартирі № 33, розташованої у будинку № 10 Без назви у місті Світлодарську Бахмутського району Донецької області, та ОСОБА_6, ОСОБА_5, яка проживає у квартирі № 34, розташованої у будинку № 10 Без назви у місті Світлодарську Бахмутського району Донецької області, вбачається, що внаслідок обстеження виявлено, що громадянка ОСОБА_2 не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).
З відповіді начальника відділу реєстрації місця проживання Світладорської міської ради ОСОБА_7 за вхідним № 2018 від 19 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 25 червня 1979 року по теперішній час (а.с. 23).
Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі за текстом ЖК УРСР).
У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.
Так, пунктом 14 договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами 23 грудня 2017 року, передбачено, що відповідач зобовязалась знятись з реєстраційного обліку, звільнити квартиру від особистих речей і передати її позивачу до 26 грудня 2017 року. Пунктом 13 зазначеного договору також передбачено, що сторони засвідчили, що у тексті договору зафіксовані всі істотні умови, що стосуються продажу квартири, а будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення договору і не відображені у його тексті, після підписання не матимуть правового значення. З аналізу наведеного суд приходить до висновку про відсутність між та позивачем та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.
Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у звязку з чим, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Задовольняючи позов, суд, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати, повязані з розглядом справи, у вигляді судового збору в розмірі 640 гривень.
Керуючись статтями 12, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Задовольнити у повному обсязі позовну заяву ОСОБА_1, місце проживання якої: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1, до ОСОБА_2, місце проживання якої: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_4.
Стягнути з ОСОБА_2, місце проживання якої: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, місце проживання якої: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя О.С.Конопленко