Головуючий у 1 інстанції Пантелєєв Д.В.
Категорія 59 Доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Биліни Т.І.,

Принцевської В.П.,

секретар Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 серпня 2018 року, ухвалене в м.Маріуполі Донецької області, у справі за позовом ОСОБА_2 до Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання дій незаконними, бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Приморський ВДВС) про визнання дій незаконними, бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява вмотивована тим, що він є стягувачем у зведеному виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчих листів № 2-1033 від 25 грудня 2008 року та № 0541/4510/2012 від 29 листопада 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в сумі 231498 грн. 57 коп. Рішення суду протягом тривалого часу не виконуються, майно боржника не реалізовано з торгів, а також державним виконавцем не використано можливість передачі вказаного майна стягувачеві. Просив визнати дії відповідача щодо виконання судових рішень незаконними, визнати неправомірною бездіяльність та зобов'язати вчинити заходи щодо передачі стягувачу арештованого, але не реалізованого майна у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 серпня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального та процесуального права, не встановив повністю обставин справи, не врахував послідовність та тривалість дій ВДВС, внаслідок яких рішення судів тривалий час не виконуються, тим самим суд першої інстанції фактично дозволив не виконувати рішення судів.

У відповідності до положень ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення виклику до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, який просив скаргу задовольнити, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на виконанні Приморського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за виконавчими листами № 2-1033/08, виданим Приморським районним судом м. Маріуполя 25 грудня 2008 року, № 0541/4510/12, виданим Приморським районним судом м. Маріуполя 10 жовтня 2012 року та № 266/40/13-ц, виданим Приморським районним судом м. Маріуполя 19 червня 2013 року на загальну суму 388703 грн. 13 коп. (а. с. 77, 162, 165-166, 178, 179-180, 190-191).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, викладені в позовній заяві, про бездіяльність та незаконність дій державного виконавця Приморського ВДВС не доведені позивачем.

З такими висновками не можна не погодитися.

З матеріалів справи вбачається, що Приморським ВДВС виконувалися усі можливі дії щодо виконання судових рішень.

Постановою державного виконавця від 31 серпня 2009 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності (а. с. 87).

Також з метою опису та арешту майна боржника державним виконавцем було зроблено виходи за місцем мешкання боржника, однак виявити боржника або членів її родини не мав можливості, в зв'язку із чим звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя, ухвалою якого від 30 серпня 2016 року було дозволено примусове проникнення до житла ОСОБА_3 для проведення виконавчих дій (а. с. 146-147, 155, 156, 160, 161).

З метою реалізації належного боржнику майна було проведено оцінку та витребувано копії технічної документації на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 (а. с. 98-130, 131-135).

Крім того, державним виконавцем було встановлено, що в належній боржнику квартирі зареєстрований та мешкає її неповнолітній правнук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 85, 91), у зв'язку з чим 20 червня 2017 року державний виконавець звернувся до відділу опіки та піклування для отримання дозволу на реалізацію нерухомого майна, в якому зареєстрована та мешкає неповнолітня особа, однак відповіді не отримав (а. с. 84).

Також, з метою виконання вказаного виконавчого провадження Приморським ВДВС були здійснені запити до відповідних органів, що проводять державну реєстрацію, з метою уточнення майнового стану боржника, постановою про опис та арешт майна боржника від 02 лютого 2017 року встановлено відсутність в боржника рухомого майна, постановою державного виконавця від 06 липня 2016 року звернено стягнення на пенсію боржника ОСОБА_3.

Сторони виконавчого провадження повідомлялись про виконавчі дії, були проінформовані про оцінку майна (а. с. 88, 90, 93, 94, 95).

Отже, перевіривши матеріали справи, колегія суддів не може не погодитися із висновками суду про безпідставність вимог позивача щодо визнання дій державної виконавчої служби незаконними, визнання його бездіяльності неправомірною, оскільки вони спростовані наданими відповідачем доказами.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання ВДВС виконати судове рішення шляхом передання йому арештованого, але не реалізованого майна - квартири, то колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо безпідставність зазначених вимог, оскільки такий вид виконання судового рішення не передбачено діючим законодавством України.

Правила реалізації арештованого майна передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. за № 2831/5 (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду).

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні (списані коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. за № 2831/5, передбачено виключно реалізацію майна боржника за допомогою публічних електронних торгів, такого способу виконання рішення суду, як передача майна стягувачу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію, не передбачено.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що висновок суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги фактично зведені незгоди із висновками суду і до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, і яким суд першої інстанції надав відповідну правову оцінку, тому висновків суду вони не спростовують.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2018 року.

Судді Є.Є.Мальцева

Т.І.Биліна

В.П.Принцевська