Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/562/16-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 47 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Галацевич О.М., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Житомирської міської ради та Комунального підприємства "Житомирський міський центр земельних відносин", третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області, про визнання недійсними рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2017 року, яке ухвалене під головуванням судді Шалоти К.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Житомирської міської ради та Комунального підприємства "Житомирський міський центр земельних відносин". Просила визнати недійсним рішення Житомирської міської ради від 23 червня 2010 року № 1285 «Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам», яким їй надано безоплатно у власність земельну ділянку розміром 0,0998 га за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 надано безоплатно у власність земельну ділянку розміром 0,1000 га та в оренду земельну ділянку площею 0,0104 га за адресою: АДРЕСА_2. Також просила визнати недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на нерухоме майно від 21 листопада 2013 року, видане на ім'я ОСОБА_2, на земельну ділянку площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_2. Свої вимоги обґрунтовувала власністю на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до технічного паспорту площа земельної ділянки становить 1275 кв.м. Із сусідом ОСОБА_2 підписала протокол погодження меж земельної ділянки у 2009 році, у якому не була зазначена конфігурація та площа її земельної ділянки. Згодом виявилося, що використовуючи вищезгаданий протокол погодження меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 та скориставшись тим, що в ньому не зазначена площа земельної ділянки, ОСОБА_2 провів експлікацію земельних угідь та їй виділено земельну ділянку лише розміром 0,0998 га. Вважає, що її фактично позбавлено права на земельну ділянку площею 0,03 га.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено по суті.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що суд на взяв до уваги положення пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2004 року №7, згідно якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення та вносити до них зміни. Вважає неправомірною відмову в задоволенні клопотання про виклик судового експерта для надання пояснень по судовій експертизі. Також суд не надав можливості збільшити позовні вимоги в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що земельна ділянка виділена йому на законних підставах. Зазначає, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи про право власності на земельну ділянку. Вихід ним за межі своєї ділянки земельно-технічною експертизою не встановлено. Окрім того, оскаржуючи рішення Житомирської міської ради, ОСОБА_1 не зазначила, які саме норми законодавства порушені. Факт підписання протоколу погодження меж земельної ділянки від 20 травня 2009 року позивач не заперечує.

Представник Житомирської міської ради до суду не з'явився. Юридична особа про час та місце розгляду справи повідомлена (а.с.255).

Голова ліквідаційної комісії комунального підприємства "Житомирський міський центр земельних відносин" просить розглянути справу без участі представника. Покладається на розсуд суду.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області просить розглянути справу за відсутності його представника.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 1988 року після смерті батька - ОСОБА_3 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 січня 2001 року після смерті матері - ОСОБА_4 (а.с.4, 95).

ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору дарування житлового будинку від 08 серпня 2008 року (а.с. 102).

Рішенням Житомирської міської ради від 23 червня 2010 року №1285 надано ОСОБА_1 безоплатно у власність земельну ділянку розміром 0,0998 га за адресою: АДРЕСА_1 а ОСОБА_2 надано безоплатно у власність земельну ділянку розміром 0,1000 га та в оренду земельну ділянку розміром 0,0104 га за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 119).

Рішенням Житомирської міської ради від 07 грудня 2011 року №249 внесені зміни до рішення від 23 червня 2010 року №1285 в частині площі земельної ділянки, наданої у довгострокову оренду терміном на 10 років ОСОБА_2, площа 0,0104 га зміна на площу 0,0046 га (а.с.120).

ОСОБА_2 21 листопада 2013 року на земельну ділянку площею 0,1 га за адресою АДРЕСА_2 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 (а.с.96). Право оренди земельної ділянки площею 0,0046 га за цією ж адресою зареєстровано за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 березня 2014 року (а.с. 97).

Рішенням Житомирської міської ради від 20 березня 2015 року №881 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1247 га за адресою АДРЕСА_1 (а.с.121).

У протоколі погодження меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 від 20 травня 2009 року суміжні землекористувачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 погодили встановлення в натурі існуючих меж земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, по сітчатій та дерев'яній огорожі плану земельної ділянки, що засвідчили своїми підписами (а.с.60). У протоколі зазначено, що суміжними землекористувачами ніяких претензій не заявлено.

Висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 16 березня 2017 року №348/17 встановлено, що фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 не співпадають з межами, що визначені відповідно до його правовстановлюючих документів на житловий будинок та даних Державного земельного кадастру через невірне встановлення метричної координації зовнішніх меж земельної ділянки відносно їх фактичного розташування в натурі. Встановити межі земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 відповідно її правовстановлюючих документів на житловий будинок не вбачається можливим, оскільки встановлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою. Факт заняття (захоплення) з боку ОСОБА_2 з виходом за межі встановлені кадастровим планом земельних ділянок в частині земельної ділянки, що примикає до межі землекористувача ОСОБА_1, не встановлено (а.с.150-167).

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У рішенні Житомирської міської ради від 20 березня 2015 року №881, на яке посилається позивач в обгрунтовання своїх вимог, площа земельної ділянки - 0,1247 га зазначена як орієнтовна. Технічна ж документація із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 на час розгляду справи не розроблена та не затверджена, а тому встановити межі земельної ділянки ОСОБА_1 за зазначеною адресою можливим не виявляється.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про виклик судового експерта для надання пояснень по судовій експертизі висновків суду першої інстанції з огляду на вищевикладене та те, що висновок земельно-технічної експертизи для розгляду даного спору правового значення не має, оскільки не свідчить про незаконність рішення міської ради, що оскаржується чи правовстановлюючого документа, який посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на положення пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 згідно з яким органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення та вносити до них зміни є недоречним, виходячи із того, що зміни пов'язані з реалізацією права оренди ОСОБА_2, а не позивачем, відповідач проти таких змін не заперечував та договір оренди укладений 24 січня 2014 року, тобто після, а не до внесення змін. Що ж стосується рішення Житомирської міської ради від 20 березня 2015 року №881, то воно не є предметом оскарження у даній справі, а рішення, що оскаржується, винесено задовго до вищевказаного рішення.

Незбільшення позовних вимог у даній справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою не перешкоджає у реалізації права пред'явити інший позов із відповідними вимогами.

Керуючись положеннями ст.ст.79-1,116,118,123,152,158 ЗК України, а також роз'ясненнями, які надані у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позову по суті. Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів незаконності рішення Житомирської міської ради від 23 червня 2010 року №1285 та свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1 га. за адресою: АДРЕСА_2, м. Житомир.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на переоцінці доказів, а тому не потребує додаткової мотивації з огляду на вищевикладене.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не змінюють. Відповідно до положень ст.375 ЦПК України рішення суду залишається без змін, оскільки постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 березня 2018 року.

Головуюча Судді: