ЄУН № 336/5566/17
пр. № 2/336/277/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

06 червня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Пегушиній М.Д., за участі представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвоката ОСОБА_1, відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2, вказавши, що з 2003 по 2014 роки з відповідачем перебувала у шлюбі. 15.09.2000 року у сторін народився син ОСОБА_4 Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.08.2014 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. У звязку з потребування ОСОБА_4 лікування та проведення операції, а також через зімни у чинному законодавстві, позивач просила збільшити розмір аліментів, стягнувши з ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти первісного позову ОСОБА_3 заперечував, вказуючи на відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, та звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання сина ОСОБА_4 до 1/6 частки його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісний позов підтримала, проти зустрічного заперечувала, вказуючи, що наразі неповнолітній ОСОБА_4 мешкає із матірю, яка вийшла заміж поза межами України та мешкає переважно в Україні. Неповнолітній ОСОБА_4 страждає на кістково-хрящовий екзостоз та потребує лікування, а саме операції, вартість якої у Чехії становить 17000 Евро. Оскільки у лікарні у Чеській Республіці надали гарантію успішного проведення операції та лікування вище, ніж в Україні, тож позивач вважає вірним провести операцію сину саме у Чеській клініці. Також представник позивача вказувала, що ОСОБА_2 постійно ухиляється від сплати аліментів, у звязку з чим систематично виникає заборгованість. Проти зустрічного позову представник позивача заперечувала, вказуючи, що захворювання, на які посилається ОСОБА_2 існували у нього на час ухвалення рішення судом у 2014 році, тож підстав для зменшення розміру аліментів немає.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, зустрічний позов підтримав. По суті пояснив, що після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_3 переважно мешкає поза межами України та часто залишає сина одного вдома. Син сторін - ОСОБА_4 не навчається, оскільки припинив навчання у тому закладі, де рахувався раніше. Сама ОСОБА_3 будь-якого утримання сину не надавала та не надає, оскільки ніколи не працювала, тож фактично сина утримує лише батько. Вказував на відсутність підстав для збільшення аліментів, вказуючи, що витрати на лікування є додатковими витратами, не мають здійснюватись за рахунок аліментів, а вартість операції, вказана позивачем, належними документами не підтверджена, крім того, позивачем не обґрунтовано потребу у проведенні такої операції поза межами України. Також відповідач заперечував проти наявності у нього заборгованості по аліментам, посилаючись, що державним виконавцем невірно був визначений розмір аліментів, у звязку з чим видана довідка про наявність заборгованості, яка фактично не відповідача дійсності. В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 посилався на те, що з дня ухвалення рішення судом про стягнення аліментів, стан його здоровя значно погіршився та продовжує поступово погіршуватись, тож він потребує лікування, у звязку з чим просив зменшити розмір аліментів, вказуючи про те, що не заперечує проти обмеження мінімального розміру аліментів 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням змін в законодавстві.

В ході розгляду справи сторонами надавались додаткові докази, які були прийняті судом, інші заяви чи клопотання не подавались, а судом не вирішувались.

При дослідженні письмових доказів судом встановлено таке.

В період часу з 30.12.2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі (а.с. 6).

18.03.2016 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_5, змінивши прізвище на ОСОБА_5 (а.с. 7).

Батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) І.М. що підтверджено копією свідоцтва про народження дитини та не заперечувалось відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 8).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.08.2014 року задоволено позов ОСОБА_6 (теперішнє прізвище ОСОБА_5) І.М. та стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.03.2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5).

Відповідно до довідок медичних закладів (а.с. 9, 10) ОСОБА_4 страждає на кістково-хрящовий екзостоз верхньої третини лівої великогомілкової кістки та потребує лікування у виді операції, а також протягом 2017 року ОСОБА_4 звертався за медичною допомогою з приводу алергічного риніту, бронхообструктивного синдрому.

Згідно з виписок з медичної картки ОСОБА_2 у 2015 році переніс лакунарний ішемічний інсульт тімяної долі головного мозку та у 2015, 2017 роках проходив стаціонарне лікування у КУ «ЦКЛ № 4 Заводського району», а також має інші захворювання (а.с. 40, 41, 42, 43, 44).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Також при оцінці доводів та заперечень сторін суд виходить з позиції ЄСПЛ, викладеній у п. 23 Рішення від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України" за заявою № 63566/00, в якій ЄСПЛ нагадав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Посилання представника позивача за первісним позовом на наявність у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів та висловлені висновки щодо ухилення ОСОБА_2 від уплати аліментів суд оцінює критично, оскільки з виданих державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя довідки та розрахунку заборгованості від 20.02.2018 року вбачається, що станом на 01.01.2018 року заборгованість по аліментам відсутня, а станом на 01.03.2018 року наявна заборгованість по аліментам у 4152,50 гривень. Водночас відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 надано квитанції про перерахунок ОСОБА_2 до органу державної виконавчої служби у березні, травні та червні 2018 року загалом 8200 гривень.

Суд не оцінює в якості доказу надану представником позивача копію документу (а.с. 77), адже він викладений іноземною мовою та не має перекладу українською.

Водночас суд вважає слушними доводи ОСОБА_2 з приводу недоведення позивачем за первісним позовом доцільності та обовязковості проведення оперативного втручання лише у Чеській лікарні та неможливості здійснення такої операції в Україні.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів ОСОБА_3 вказувала на зміни у чинному законодавстві та необхідність проведення лікування ОСОБА_4, водночас, такі доводи не можуть бути в повній мірі взятті до уваги судом, оскільки витрати на лікування дитини чинним законодавством України віднесені до додаткових витрат на дитину та у відповідності до положень ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Водночас необхідність одноразового лікування неповнолітньої дитини, а не загальне погіршення стану її здоровя, не може бути підставою для збільшення розміру аліментів, адже безпосередньо аліменти мають на меті забезпечення загальних, звичайних та постійних потреб дитини.

Однак, враховуючи зміни у чинному законодавстві щодо підвищення мінімального розміру аліментів, що стягуються на утримання дитини, передбаченого ст. 182 ч. 2 СК України, суд погоджується з доводами представника позивача щодо необхідності корегування мінімального розміру аліментів, що підлягає стягненню на утримання ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог за первісним позовом та збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача ОСОБА_2, а вбачає лише підстави для підвищення мінімального розміру аліментів до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у звязку із змінами в чинному законодавстві.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що з моменту визначення судом розміру аліментів у 1/4 частки від його заробітку, стан його здоровя погіршився, він переніс інсульт та потребує лікування у звязку з іншими хворобами.

Такі доводи позивача за зустрічним позовом заслуговують на увагу, адже дійсно після ухвалення Шевченківським районним судом м. Запоріжжя рішення 28.08.2014 року стан здоровя ОСОБА_2 погіршився, останній переніс інсульт та йому призначене лікування з приводу кардіоміопатії, хронічного захворювання нирок, тощо.

Враховуючи таке, суд вбачає підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4

При вирішенні питання щодо розміру зменшення аліментів суд виходить також із наступного.

Відповідно до ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.1991 року, визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи з пріоритету інтересів як неповнолітнього ОСОБА_4 та необхідності його матеріального забезпечення для всебічного розвитку, водночас при цьому не обмежуючи і права самого платника аліментів, суд вважає законним та справедливим зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 до 1/5 частки усіх видів заробітку ОСОБА_2, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зменшений розмір аліментів належить стягувати з ОСОБА_2 після набрання рішенням суду законної сили.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Оскільки ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволений частково, тож підстав для стягнення з ОСОБА_2 судового збору на користь держави, або з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на місяць, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України вказуються наступні відомості:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Запоріжжя, зареєстрована проживаючою у ІНФОРМАЦІЯ_3, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк