Справа № 438/147/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/179/18 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 30 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житла,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі-ПАТ «Універсал Банк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, уточненим під час розгляду справи, та просило ухвалити рішення, яким зобов'язати не чинити перешкод в доступу до будинку та виселити без надання іншого житла ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1. (т. 1 а.с.2-5, а.с. 90-93) В позовній заяві посилалось, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 24 липня 2007 року укладений кредитний договір №24/100-07К, в забезпечення виконання зобов'язань за яким 24 липня 2007 року укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_2 передав в іпотеку позивачу житловий будинок на АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_2 не виконував умов договору, у встановленому законом порядку звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації з прилюдних торгів, на яких право власності на предмет іпотеки набув ПАТ «Універсал Банк». Так як житловий будинок АДРЕСА_1 Львівської області придбаний відповідачем ОСОБА_2 за кредитні кошти, позивач звернувся до відповідачів з вимогою про добровільне звільнення житлового приміщення, однак така вимога залишена відповідачами без задоволення чим порушуються права позивача як власника житлового будинку.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ «Універсал Банк».

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач 21 листопада 2013 року набув права власності на предмет іпотеки шляхом придбання його з прилюдних торгів та зареєстрував право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Стверджує, що ним надіслано та особисто вручено відповідачу вимогу про добровільне виселення. Посилається на те, що відповідачі без належних на те правових підстав проживають у будинку, що належить позивачу на праві власності та добровільно будинок не звільняють, а в такому випадку виселення проводиться примусово на підставі рішення суду. Зазначає, що відповідач та його родина підлягають виселенню на підставі ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України без надання іншого житлового приміщення, оскільки відбулося звернення стягнення на предмет іпотеки, що був придбаний за рахунок кредитних коштів. Звертає увагу на те, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, а позивач набув право власності на будинок, тому останній вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своєю власністю. Вважає, що судом проігноровано та не застосовано до спірних правовідносин норми ст.ст. 391, 346, 317 ЦК України, ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР, що призвело до ухвалення неправомірного рішення. Звертає увагу на те, що в порушення принципу змагальності сторін судом не взяті до уваги та не розглянуті належним чином докази позивача. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 про заперечення вимог апеляційної скарги з посиланням на те, що кредитні кошти ним використані на придбання автомобілів для ведення підприємницької діяльності, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом встановлено такі обставини.

24 липня 2007 року між позивачем ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №24/100-07К, згідно з яким ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 105000 дол. США.

24 липня 2007 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_6 посвідчено договір купівлі-продажу будинку за реєстровим №1028, відповідно до якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_7 будинок АДРЕСА_1

Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором, між банком та відповідачем ОСОБА_2 24 липня 2007 року укладено іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_2 передав в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1.

У період дії кредитного договору відповідач ОСОБА_2 не виконував його умов, у зв'язку з чим позивачем було направлено письмові попередження про необхідність погашення заборгованості протягом 30 днів, а в разі невиконання вказаного порушення попереджено про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення з житлового приміщення, які боржник особисто отримав (т. 1 а.с. 13-16).

Вимога щодо погашення заборгованості виконана не була, у зв'язку з чим позивач звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації з прилюдних торгів і 21 листопада 2013 року набув право власності на предмет іпотеки шляхом придбання його з прилюдних торгів та зареєстрував право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

За змістом статей 39,40 Закону України від 5 червня 2003 року №898-ІУ «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне майно було придбано не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення (ч.2 ст.109 ЖК України) (постанови Верховного Суду України від 18 березня 2015 року в справі №6-39цс15, від 24 червня 2015 року в справі №6-447цс15, від 2 вересня 2015 року в справі №6-1049цс15).

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх його мешканців.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що кошти, отримані за кредитним договором №24/100-07К від 24 липня 2007 року були використані відповідачем ОСОБА_2 для придбання спірного житлового будинку, оскільки примірник копії заяви на отримання кредиту є не читабельним, що не дозволяє суду встановити зміст заяви, а також, що відповідачі на момент звернення до суду з вказаним позовом не зареєстровані у спірному житловому будинку.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки районний суд при вирішенні даного спору неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та не застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті справи.

Так, матеріалами справи стверджується, що представник ОСОБА_2 в письмовому поясненні не заперечував факт проживання відповідачів у спірному будинку. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачі, в апеляційних скаргах на ухвалу про відкриття провадження у справі вказували місцем свого проживання будинок АДРЕСА_1 Львівської області (т.1 а.с. 38, 63, 75, 105)

Крім того, матеріалами справи стверджується, що в один день, 24 липня 2007 року, ОСОБА_2 укладено три договори - з ПАТ «Універсал Банк» кредитний договір №24/100-07К, згідно з яким ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 105000 дол. США, з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу будинку за реєстровим №1028, відповідно до якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_7 будинок АДРЕСА_1 Львівської області та з ПАТ «Універсал Банк» іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_2 передав в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 4 ст. 10, пунктами 1 та 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України (в редакції, діючій на час розгляду справи) суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяє здійсненню їхніх прав, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України (в редакції, діючій на час розгляду справи) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України (в редакції, діючій на час розгляду справи) під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до положень ст.215 ЦПК України (в редакції, діючій на час розгляду справи) рішення суду складається з описової частини із зазначенням, зокрема, доказів, досліджених судом та мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

Зазначених вимог закону суд при розгляді справи та ухваленні рішення не виконав, оцінку посиланню позивача на час укладення вказаних договорів не дав, не попередив позивача про наслідки неподання копії заяви на отримання кредиту з текстом належної якості.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що час укладення вищевказаних договорів та дані копії анкети-заяви на отримання кредиту, долученої до апеляційної скарги, відповідно до яких ОСОБА_2 у графі мета кредитування вказав: «купівля нерухомості» (т. 2 а.с. 58), підтверджують факт отримання кредиту для купівлі житлового будинку та оплату його вартості кредитними коштами.

Колегією суддів не приймаються до уваги пояснення ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, що кредитні кошти ним використані на придбання автомобілів для ведення підприємницької діяльності, оскільки доказів на підтвердження цієї обставини отсаннім не подано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права, умови укладених між сторонами договорів й встановлені обставини справи, а саме: те, що іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, й те, що факт звернення стягнення на предмет іпотеки - жиле приміщення відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» є підставою для виселення мешканців цього приміщення, а також ту обставину що позивачу чиняться перешкоди у користуванні його власністю і він немає доступу до такої, колегія суддів вважає, що наявні необхідні правові підстави для задоволення позовних вимог про виселення.

В зв»язку з наведеним рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про виселення відповідачів по справі з житлового будинку №4/3 на вул. Академіка Богомольця в м. Бориславі без надання іншого житла

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.3 ч.1 ст.376, ст.382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 30 листопада 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким виселити без надання іншого житла ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.) з будинку АДРЕСА_1 Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 березня 2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.