АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 755/547/17-ц Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/249/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Рейнарт І.М., Лапчевської О.Ф.

при секретарі Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 серпня 2015 року по Броварському проспекту у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Chevrolet», державний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_5 та автомобіля марки «Ford Focus», держаний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1, що призвела до пошкодження транспортних засобів. Дніпровським районним судом м. Києва постановою від 07 жовтня 2015 року визнано ОСОБА_5 (відповідача у справі) винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не відшкодував шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду у розмірі 132 108,32 грн., розмір якої визначено на замовлення позивача оцінювачем ОСОБА_6, про що складено звіт про оцінку від 27 червня 2016 року № 278/6-16.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що висновок суду першої інстанції про відхилення письмового доказу, а саме звіту щодо вартості матеріального збитку є необґрунтованим, оскільки в справі відсутні будь-які інші докази, які б спростовували наданий висновок. Вважає, що він як потерпіла сторона у дорожньо-транспортній пригоді надав усі необхідні докази для всебічного з'ясування обставин справи та задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах - п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ .

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні відповідач та його представник ОСОБА_7 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та його представник ОСОБА_8 в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У поданому клопотанні від 05 березня 2018 року до суду апеляційної інстанції представник позивача просила здійснювати розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Підтримала висновок експерта № 8974 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 29 січня 2018 року, з розрахунками висновку погодилась, просила стягнути з відповідача на корить позивача вартість матеріального збитку у розмірі 55 044,90 грн.

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлена у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп».

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення у справі за позовом ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустими доказами розмір шкоди, заподіяної майну, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України ( в редакції, чинній на момент ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, що 25 серпня 2015 року по Броварському проспекту у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригоди за участю автомобіля марки «Chevrolet», державний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_5 та автомобіля марки «Ford Focus», держаний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1, що призвела до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року визнано ОСОБА_5 винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн. (а.с. 12). Відповідачем постанова суду від 07 жовтня 2015 року в апеляційному порядку не оскаржувалась, ним сплачено штраф (а.с. 144, 145 том 1).

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» за страховим полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4790384 від 23 серпня 2015 року (а.с. 49 том 1).

До звернення в суд з позовом про відшкодування матеріальної шкоди безпосередньо з винної особи, позивач вимог до страховика про виплату страхового відшкодування не пред'являв.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме 27 лютого 2017 року, позивач звернувся до страхової компанії ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» з поясненнями щодо події та із заявою про отримання страхового відшкодування - збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди виплату (а.с. 50, 51 том 1).

Листом від 03 березня 2017 року страхова компанія ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» повідомила позивача про відмову у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування з підстав подання заяви про страхове відшкодування поза межами одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що у відповідності до п. 37.1.4. Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (а.с. 147 том 1).

Встановлені вищенаведені обставини визнані сторонами.

Не оспорюючи свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та факт пошкодження транспортного засобу, що належить позивачу, відповідач просив суд апеляційної інстанції врахувати, що його цивільно-правова відповідальність на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп», при цьому невжиття позивачем активних дій щодо отримання у передбачені законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки страхового відшкодування від страхової компанії призвело до штучного збільшення розміру грошової вимоги позивача до відповідача.

Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінку пред'явлених ними доказів в обґрунтування своїх доводів (заперечень), колегія суддів, виходить з такого.

Порядок та умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки безпосередньо встановлено ЦК України.

Норми, що стосуються обов'язкового страхування, містяться у спеціальному законодавстві, зокрема, законах України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року; "Про страхування" від 7 березня 1996 року.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону N 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону N 1961-IV (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

На підставі наданих сторонами доказів та у відповідності із встановленими колегією суддів фактичними обставинами справи вбачається, що відносини сторін виникли у результаті завдання позивачу майнової шкоди джерелом підвищеної небезпеки з вини відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка завдала шкоди, й просив стягнути з відповідача грошові кошти на її відшкодування. Отже, позивачем реалізоване абсолютне право на відшкодування шкоди безпосередньо особою, яка завдала шкоди, - відповідачем, на підставах, передбачених законом (статтями 1188, 1192 ЦК України).

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про покладення на відповідача, як особу, яка завдала шкоди майну позивача, обов'язку по її відшкодуванню.

Визначаючи розмір шкоди, завданої майну позивача в результаті дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів керується положенням ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Як свідчать матеріали справи позивач для підтвердження розміру шкоди до позовної заяви надав звіт № 278/6-16 від 27 червня 2016 року про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, складений Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 Згідно вказаного висновку вартість матеріального збитку становить 132 108,32 грн. (а.с. 10-27 том 1).

Заперечуючи проти визначено розміру матеріального збитку, відповідач на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції заявив клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України (суд сприяє у здійсненні прав сторін) ухвалою колегії суддів від 20 листопада 2017 року призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта Тараканова Ю.Ю. за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 29 січня 2018 року № 8974 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Ford Focus», держаний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 унаслідок дорожньо-транспортної події, що відбулася 25 серпня 2015 року за участю автомобіля марки «Chevrolet», державний номер НОМЕР_1 складає розмір 55 044,90 грн. (а.с. 1-17 том 2).

З висновком експерта від 29 січня 2018 року № 8974 погодилась представник позивача. Просила на підставі проведених експертом розрахунків стягнути з відповідача на користь позивача вартість матеріального збитку у розмірі 55 044,90 грн., виклавши свою позицію у письмовому клопотанні до суду апеляційної інстанції від 05 березня 2018 року.

Доводи відповідача про те, що при визначені розміру матеріального збитку слід врахувати характер механічних пошкоджень автомобіля марки «Ford Focus», що належить позивачу, унаслідок іншої дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася за участю автомобіля позивача 27 червня 2016 року перевірені колегією суддів.

Так, із матеріалів адміністративної справи № 755/17812/15 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 (відповідач у справі) вбачається, що перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу марки «Ford Focus», держаний номер НОМЕР_2, отриманих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано у додатку № 7 до схеми місця ДТП від 25 серпня 2015 року. В ньому зазначені такі видимі (зовнішні) пошкодження: задня права фара, задній бампер, праве заднє крило, кришка багажнику, частково деформований кузов ззаду всередину багажного відсіку. Дані про пошкодження, які зафіксовані у схемі підтвердив своїм підписом відповідач ОСОБА_5 (а.с. 135 том 1).

На час призначення у даній справі судової автотоварознавчої експертизи відповідач ОСОБА_5 підтвердив, а представник позивача не заперечувала, що автомобіль марки «Ford Focus», держаний номер НОМЕР_2 піддавався частковому ремонту (а.с. 184 том 1).

Вказані пояснення сторін враховані колегією суддів при призначенні у справі експертизи. В ухвалі суду колегією суддів зазначено про особливості об'єкта дослідження та визначено питання щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3 Саад Амін Ахмед унаслідок дорожньо-транспортної події саме за участю автомобілів сторін (а.с. 196-198 том 1).

При виконанні судової автотоварознавчої експертизи експертом Таракановим Ю.Ю. на підставі наданих матеріалів цивільної справи, а також наданих кольорових фото пошкоджень автомобіля, копії звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 278/6-16 від 27 червня 2016 року ФОП ОСОБА_6 та копії «акту осмотра транспортного средства» від 13.06.2016, складеного ОСОБА_6, встановлено, що пошкодження зосереджені позаду праворуч, а саме: пошкоджені, деформовані та потребують: заміни: бампер задній, кронштейни бампера заднього (правий та центральний), поперечна балка бампера заднього, панель задка (права частина), підсилювач панелі задка, підсилювач задній правий, кришка багажника, ліхтар задній правий, тримач ліхтаря заднього правого, боковина зовнішня задня права (задня частина), панель водостоку задня права, решітка вентиляційна задня права, кришка паливного баку, корпус заливної горловини паливного баку, облицювання багажника праве; ремонту: відновлення геометрії задньої частини кузову на стенді, панель підлоги задньої права, задня частина лонжерону заднього правого, боковина внутрішня задня права; пофарбування: бампер задній, кришка паливного баку, кришка багажника, панель задньої стінки з підсилювачем, боковина задня права (зовнішня та внутрішня), підлога багажника, панель водостоку задня права.

Також у висновку від 29 січня 2018 року № 8974 експертом відображено, що у 2014 року, тобто до дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю автомобілів сторін, автомобіль марки «Ford Focus», держаний номер НОМЕР_2 піддавався відновлювальному ремонту кузова. А встановлені експертом під час дослідження сліди відновлювального ремонту дверей автомобіля, не були включені до втрат, яких позивач зазнав у зв'язку із пошкодженням автомобіля унаслідок дорожньо-транспортної події, що відбулася 25 серпня 2015 року за участю автомобілів сторін у справі.

Надаючи оцінку вищенаведеним доказам, колегія суддів дійшла висновку, що об'єктом дослідження експерта Тараканова Ю.Ю. були пошкодження виявлені на транспортному засобі марки «Ford Focus», держаний номер НОМЕР_2 під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди від 25 серпня 2015 року за участю автомобілів сторін.

Таким чином, до вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Ford Focus», держаний номер НОМЕР_2, експертом включені втрати, яких позивач зазнав у зв'язку із пошкодженням майна унаслідок дорожньо-транспортної події, що відбулася 25 серпня 2015 року, а також витрати, які позивач повинен здійснити для відновлення свого порушеного права.

Колегія суддів оцінює висновок експерта Тараканова Ю.Ю. № 8974 від 29 січня 2018 року як належний та допустимий доказ на підтвердження розміру шкоди, завданої позивачеві унаслідок дорожньо-транспортної події, що відбулася 25 серпня 2015 року за участю автомобілів сторін.

За наведених обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню на відшкодування майнової шкоди - 55 044,90 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції у порушення частини 4 статті 10 ЦПК України ( в редакції закону, чинного на момент вирішення справи) не сприяв всебічному розгляду справи, не встановив усіх обставин, які мали значення для правильного вирішення справи, у результаті чого дійшов помилкового висновку про відсутність порушених прав позивача.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, тому відповідно до статті 376 ЦПК України судове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог на користь ОСОБА_1 слід стягнути з ОСОБА_5 - 550,44 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 55 044,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 550,44 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: