пр. № 4-с/759/56/18
ун. № 759/1123/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді П'ятничук І.В.,

з участю секретаря Немировської А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 Вікторовичана дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шеремета Олександра Вікторовича на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві,-

ВСТАНОВИВ:

18.08.2017 р. заявник звернувся до суду із зазначеною скаргою, просить суд визнати бездіяльність державного виконавця протиправною, скасувати постанову державного виконавця Шеремета О.В. від 29.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження ВП №52325248 по виконанню виконавчого листа №759/1123/16-ц від 30.06.2016, посилаючись на ті підстави, що державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», так як майно на яке згідно закону можливо звернути стягнення у боржника відсутнє. При цьому, на думку заявника скарги, державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обов'язків, не в повній мірі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів, належних боржнику, чим проявив безвідповідальність, недбалість та халатність, як до виконання своїх службових обов'язків, так і до законів «Про виконавче провадження» та «Про державну службу».

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 26 вересня 2017 р. в задоволенні даної скарги відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду мКиєва від 06 грудня 2017 р. вказану ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 26 вересня 2017 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 19 грудня 2017 р. справа прийнята до провадження.

Представник заявника та державний виконавець у судове засідання не з'явились, причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Враховуючи швидкоплинність процесу із розгляду даної категорії справ, а також положення ст. 450 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд даної скарги за відсутності не з'явившихся осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

На підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа по справі №759/1123/16-ц від 30.06.2016р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 301946 грн 04 (а.с. 44, 52).

26.09.2016 р. державним виконавцем по виконавчому провадженні №52325248 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 45, 46).

29.06.2017 р. державним виконавцем на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа (а.с. 51).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконанню підлягають рішення, ухвали і постанови судів у цивільних справах.

Таким чином, державним виконавцем проводяться дії для виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на території України.

Законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження».

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок №440, який визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим же Законом.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Повертаючи виконавчий документ стягувачеві, державний виконавець виходив з неможливості розшукати боржника та майно, належне останньому, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості.

За змістом ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Згідно матеріалів виконавчого провадження, відомості про зареєстроване місце проживання боржника відсутні. Разом з тим, державним виконавцем не вжито будь-яких дій, спрямованих на встановлення місця проживання боржника та його розшук.

Крім того, державний виконавець не скористався наданим йому Законом правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, не звертався до органів Державної прикордонної служби з метою встановлення факту знаходження боржника на території України тощо.

Згідно з ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 п. а ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Слід зазначити що доказів на спростування наведених обставин старший державний виконавець Шевченківського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві Шеремета О.В. не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, враховуючи, що старшим державними виконавцем не виконані обов'язки та не вжиті всі можливі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку про визнання незаконними дій старшого державного виконавця Шевченківського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві Шеремета О.В. при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2017 р. та необхідність скасувати дану постанову.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або припинення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Отже, враховуючи те, що скасування постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шеремета О.В. про повернення виконавчого документа стягувачу (виконавче провадження № 52325248) від 29.06.2017 р. є підставою для відновлення виконавчого провадження, то вимоги скарги щодо зобов'язання відкрити виконавче провадження не підлягають задоволенню.

З викладеного, керуючись ст.ст.260-261, 450-451 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шеремета Олександра Вікторовича на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві - задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шеремета О.В. про повернення виконавчого документа стягувачу (виконавче провадження № 52325248) від 29.06.2017 р.

Зобов'язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві продовжити проведення виконавчих дій з виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 6 червня 2016 р. по справі №759/1123/16-ц у порядку та строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя І.В.П'ятничук