Категорія 57 Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, постановленого 21 серпня 2018 року в м.Маріуполі, у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Керуюча компанія «Західна» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, просив визнати дії ПАТ «Маріупольгаз» щодо відмови у встановленні квартирного лічильника газу неправомірними, зобов'язати ПАТ «Маріупольгаз» за власний рахунок встановити квартирний прилад обліку газу за адресою: АДРЕСА_1, місто Маріуполь та визнати нікчемним договір №08/514-2016, укладений 13 травня 2016 року між ПАТ «Маріупольгаз» та ККП «КК «Західна».

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі договору відчуження, він є власником квартири АДРЕСА_2. У зв'язку з тим, що газ у квартирі використовується лише для приготування їжі, у 2017 році відповідно до положень Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції від 16 червня 2011 року, звернувся із заявою про забезпечення його у строк до 01 січня 2018 року квартирним (індивідуальним) лічильником для обліку спожитого газу. Листом № 08-181 від 01 лютого 2018 року відповідачем роз'яснено, що законом не передбачено виділення коштів на безкоштовну установку індивідуального лічильника, а на його виконання Національною комісією, яка здійснює державне регулювання в сфері енергетики і комунальних послуг було прийнято рішення щодо фінансування установки лише надомних вузлів обліку та запропоновано встановити квартирний лічильник за власні кошти через Єдиний центр по обслуговуванню абонентів ПАТ «Маріупольгаз», який займається саме цим питанням. 13 травня 2016 року між ПАТ «Маріупольгаз» та ККП «КК «Західна» укладено договір №08/514-2016 на установку загально будинкового лічильника, який введено у комерційний облік з 01 грудня 2016 року та по ньому ведеться облік і здійснюються розрахунки зі всіма споживачами. Зазначає, що участь власників квартир у цих договірних правовідносинах законодавством не передбачено, а тому відмова позивача та інших власників від обліку спожитого газу за показниками загального будинкового лічильника, не має юридичної сили.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 серпня 2018 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено у передбаченому законом порядку порушення вимог закону з боку відповідача щодо встановлення у його квартирі індивідуального газового лічильника.

Не ґрунтуються на законі і вимоги про визнання нікчемним договору № 08/514-2016 від 13 травня 2016 року, укладеного між ПАТ «Маріупольгаз» та ККП «КК «Західна» щодо проведення монтажних робіт по установці загальнобудинкового газового лічильника за адресою АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, визнати неправомірними дії ПАТ «Маріупольгаз» щодо відмови у встановленні квартирного обліку газу та зобов'язати останнього за власний рахунок встановити квартирний прилад обліку газу за адресою: АДРЕСА_3, м.Маріуполь.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом не проаналізовані норми Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції від 16 червня 2011 року, яким зазначено, що у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому законі лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам було заборонено. Тобто, зі змісту означеного закону вбачається необхідність обов'язковість відповідних суб'єктів господарювання встановити населенню лічильники, що дозволять визначити обсяг споживання газу кожним окремим споживачем та абз.11 ч.1 ст.1 та п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Суд залишив без уваги факт встановлення відповідачем ПАТ «Маріупольгаз» в період 2016-2017 років частині власників, що мешкають в будинку, квартирних індивідуальних приладів, а в судовому рішенні послався на закони, що підтверджують доведеність його позову та порушення відповідачем законних прав та інтересів.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Маріупольгаз» вважає, що постачання природного газу має здійснюватися лише за умови наявності комерційного вузла обліку природного газу, а оператор газорозподільної системи і балансоутримувач будинку (власник) зобов'язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку. Крім того, саме балансоутримувач зобов'язаний забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

Стосовно встановлення за кошти ПАТ «Маріупольгаз» індивідуального лічильнику природного газу, то позивач має можливість встановити за свій рахунок індивідуальний лічильник природного газу з послідуючою компенсацією цих витрат за рахунок коштів, які ним сплачуються за тарифом на розподіл природного газу, в порядку, що в подальшому буде встановлений Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» від 21 грудня 2017 року №2260-УІІІ, що набрав чинності 20 січня 2018 року, не містить вказівки про надання йому (або окремим його статтям) зворотної сили. Тобто положення даного закону не можна застосовувати до відносин які склались до 22 січня 2018 року. Таким чином, укладення договору № 08/491-2016 від 13 травня 2016 року та встановлення загальнобудинкового лічильника природного газу на будинку №4 повністю відповідає вимогам законодавства. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У відповіді ОСОБА_2 на відзив ПАТ «Маріупольгаз» вказує, що звертаючись до суду з позовом у даній справі просив захистити його права, як споживача газу та посилався на Закон України «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 901-903, 626, 629 ЦК України, що передбачають надання послуг по укладеним договорам; Закон України «Про житлово-комунальні послуги», за змістом абз.11 ч.1 ст.1 та п.1 ч.1 ст.13 якого визначено, що газопостачання є видом комунальної послуги, а засіб обліку визначає кількісні та/або якісні показники такої послуги, і саме для споживача встановлено обов'язок забезпечувати доступ до свого приміщення для огляду засобу обліку, що свідчить про те, що саме відповідач зобов'язаний був встановити позивачу за власний рахунок квартирний прилад (індивідуальний) для обліку газу, проте суд дані доводи не розглянув.

Вважає, що відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції від 16 червня 2011 року, відповідач має обов'язок встановлювати споживачам індивідуальні лічильники газу в кожній квартирі. Право на безоплатне встановлення індивідуального лічильника він набув у встановленому законом порядку, а зміни Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу від 21 грудня 2017 року в частині встановлення цього лічильника за власні кошти, застосовуватись до позивача не можуть, оскільки погіршують його права як споживача та набули чинності після звернення до суду.

Позивач ОСОБА_2, представник ККП «КК «Західна», будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились. Позивач ОСОБА_2 у апеляційній скарзі просив справу розглянути без його участі.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія судів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ «Маріупольгаз» ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_1, є споживачем з отримання природного газу за вказаною адресою, постачальником якого є відповідач ПАТ «Маріупольгаз».

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Як наведено у ст.3 предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (ч.ч. 1,2 ст.20 ст.20).

Згідно з п.1 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Правовідносини з постачання, обліку природного газу споживачам, встановлення газових лічильників урегульовано положеннями Закону України «Про ринок природного газу», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, Постановами Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, від 16 травня 2002 року № 620, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46.

Частиною 3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у ч.1 ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в попередній редакції від 16 червня 2011 року, постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 01 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 01 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 01 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 01 липня 2011 року.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції від 16 червня 2011 року, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані, зокрема, забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

Наведеними спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов'язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб'єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому, законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Отже, законом не передбачено покладення на споживача обов'язку фінансувати витрати зі встановлення лічильника(ків) газу у багатоквартирному будинку, де розташована його квартира, або ж у його квартирі. Ці витрати включено в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу.

Законодавством не встановлено визначення порядку черговості безкоштовного встановлення лічильників. Черговість безкоштовного встановлення лічильників залежить від багатьох факторів, законодавством визначено лише строк до якого має бути встановлено лічильники газу, як індивідуальних або загальнобудинкових, що забезпечить 100% облік природного газу таким споживачам.

Відповідно до п.4 Тимчасового положення, можливість об'єднання споживачів в єдину групу для поліпшення ведення обліку природного газу визначається схемою газопостачання. Рішення про необхідність об'єднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи.

Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.

Розділом Х Кодексу газорозподільних систем передбачено, що приладовий облік природного газу в ГРМ організовується та здійснюється з метою отримання та реєстрації за допомогою комерційного ВОГ інформації про об'єми передачі (розподілу, споживання) природного газу в точках вимірювання та подальшого її використання при забезпечені комерційного обліку природного газу між суб'єктами ринку природного газу.

Відповідно до Кодексу газорозподільних систем ПАТ «Маріупольгаз» було встановлено ЗВОГ, з огляду на те, що з 01 січня 2018 року у випадку не забезпечення обліку природного газу у побутових споживачів, ПАТ «Маріупольгаз» будучи Оператором ГРМ, буде змушений припинити розподіл природного газу, як це визначено ст.5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання наведених вимог закону, між ПАТ «Маріупольгаз» та ККП «КК «Західна» було укладено договір № 08/491-2016 від 13 травня 2016 року, відповідно до якого ПАТ «Маріупольгаз» зобов'язаний безкоштовно проводити, зокрема, демонтаж та монтаж лічильника за адресою АДРЕСА_1

Виконання вказаного зобов'язання ПАТ «Маріупольгаз» підтверджується актом встановлення загальнобудинкового лічильника від 01 грудня 2016 року та актом введення в комерційний облік та експлуатацію загальнобудинкового лічильника газу (а.с.38-39,40).

Закон України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» не передбачав необхідності отримання згоди співвласників на встановлення ЗВОГ.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об'єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Відповідно до абз.5-6 п.4 Тимчасового положення № 620, власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов'язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Отже, передбачене договірне врегулювання було здійснено з відповідним балансоутримувачем багатоквартирного будинку, що підтверджується укладеним договором на проведення монтажних робіт, здійснення експлуатації (обслуговування) та про зняття показань з встановленого будинкового вузла обліку природного газу.

Позивач не є стороною договору № 08/514-2016 від 13 травня 2016 року (а.с.36-38), укладеного між ПАТ «Маріупольгаз» та ККП «КК «Західна» щодо проведення монтажних робіт по установці загальнобудинкового газового лічильника за адресою вул. Пилипа Орлика, буд.83 у м.Маріуполі, і будь-яких доказів щодо порушення вказаним договором його прав, суду надано не було. Тож апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позову в цій частині із зазначених підстав.

В контексті Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про житлово-комунальні послуги», та зважаючи, що споживачі виконували обов'язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення лічильників газу населенню, встановлення загально будинкового лічильника не є перешкодою для встановлення індивідуального лічильника газу.

Те, що Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджено розрахунок доцільності встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу згідно з Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Маріупольгаз» на 2016-2025 роки, у якому встановлення будинкового вузла обліку газу за адресою: вул. Грушевського, буд. №4 м. Маріуполь визнано доцільним, не звільняло відповідача від обов'язку встановити споживачам за їх волевиявленням індивідуальні лічильники. Оскільки вимоги ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг і ці вимоги зобов'язували відповідача забезпечити встановлення лічильника газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року.

Натомість, матеріали справи свідчать про те, що позивач ОСОБА_2, висловив своє бажання про встановлення в квартирі індивідуального лічильника, подавши про це особисту заяву в ПАТ «Маріупольгаз» 02 січня 2018 року (а.с. 41-42).

19 січня 2018 року набрав чинності Закон України №2260-УІІІ від 21 грудня 2017 року, яким були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» щодо встановлення споживачам індивідуальних лічильників природного газу. Зокрема, передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2021 року індивідуального лічильник або за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», загальнобудинкового лічильника. Законом також передбачено самостійне за власні кошти встановлення індивідуального лічильника з подальшою компенсацією його вартості, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальні засади реалізації права громадян на звернення визначено Законом України «Про звернення громадян», в якому надано чіткі визначення термінів «звернення», «пропозиції», «заяви» та «скарги» громадян, зазначені вимоги до звернень, порядок їх розгляду, а також відповідальність за порушення Закону.

Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ст.20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На вказане звернення позивача відповідач 01 лютого 2018 року надав відповідь за №08-181, у якій зазначив, що не передбачено фінансування робіт з встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку №4 по вул.Грушевського та повідомив про можливість його встановлення за власні кошти з подальшою їх компенсацією.

Апеляційний суд не приймає доводи позивача щодо визначення строку звернення з 29 грудня 2017 року, оскільки ст.20 Закону України «Про звернення громадян» строк розгляду звернення обчислюється з дня надходження, а не дня відправлення, як це передбачено процесуальним законодавством.

Згідно реєстру поштових відправлень Укрпошти звернення позивача, адресоване ПАТ «Маріупольгаз» (код 500), було отримано повноважним представником 02 січня 2018 року о 16-30 год.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, адже на час розгляду звернення ОСОБА_2 набули чинності зміни щодо строку встановлення лічильників таким споживачам, а до суду позивач звернувся у травні 2018 року .

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

Є.Є. Мальцева