Номер провадження: 22-ц/785/2056/18
Номер справи місцевого суду: 521/593/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гірняк Л.А.,

ОСОБА_2

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про застосування наслідків нікчемного правочину, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_6на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 липня 2017 року, -

встановила:

21 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, уточнивши позовні вимоги зазначив, що 26.04.2012 року придбав автомобіль марки «Ніссан Мікра», 2001 року, державний номер НОМЕР_1, у ОСОБА_4, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої власником автомобіля ОСОБА_5 Договір купівлі-продажу між сторонами не укладався, ОСОБА_4 написав розписку, що отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 4400 доларів США, в рахунок оплати за проданий автомобіль.

26.06.2012 року цей автомобіль був затриманий працівниками ДАІ та доставлений на штрафний майданчик, у зв'язку із тим, що він перебував у розшуку і на нього було накладено арешт 30.09.2010 року державним виконавцем Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ у зв'язку із борговими зобовязаннями його власника ОСОБА_5

ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_4 відмовляється повернути гроші, отримані ним в рахунок оплати за автомобіль.

До початку розгляду справи по суті позивач уточнив свої позовні вимоги, подав уточнений позов до ОСОБА_4, та ОСОБА_5 про стягнення коштів, визначивши що відповідач ОСОБА_4, отримавши від нього грошові кошти в рахунок оплати за автомобіль, від укладення договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку ухилився, фактично не передав йому автомобіль, а ОСОБА_3 не отримав права власності на нього. Оскільки автомобіль знаходиться під арештом, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошові кошти, отримані останнім в рахунок попередньої оплати за автомобіль, у розмірі 35860 гривень, що за курсом НБУ еквівалентно 4400 доларів США, що було еквівалентно 119152 грн., за офіційним курсом НБУ 27 грн.08.коп. за станом на 01.02.2017 року, а також 3% річних з травня 2012 року по лютий 2017 року у розмірі 16952 грн, а всього стягнути суму у розмірі 136104 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 липня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про застосування наслідків нікчемного правочину залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_3 ОСОБА_6подав до суду апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 районний суд виходив з того, що Згідно зі ст. ст. 655, 658 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

За ч. ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Сторони у справі свої правові доводи основують на наявності зобов'язальних відносин щодо автомобіля між ОСОБА_3 і ОСОБА_4Б,. ОСОБА_5

Вказані обставини сторони не оспорюють і вони підтверджені матеріалами справи.

Але, оскільки ОСОБА_4 мав право виступати у спірних зобов'язальних правовідносинах лише у якості представника ОСОБА_5 , то в силу положень ст. 239 ЦК України вчинені ним дії щодо спірного автомобіля і грошей створюють, змінюють, припиняють цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, тобто ОСОБА_5 , і відповідно не створюють, не змінюють, не припиняють цивільні права та обов'язки самого ОСОБА_4

Тобто, ОСОБА_4 не є належним відповідачем у даній справі, що виключає задоволення заявленого у справі позову до відповідача ОСОБА_4

Також, відповідні обставини встановленні рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12.11.2013 року у справі № 1519/20367/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що автомобіль марки «Ніссан Мікра», 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1, належить на праві власності третій особі ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА №999831, виданого Миколаївським відділом реєстраційно-екземенаційної роботи УДАІ УМВС.

26.11.2010 року ОСОБА_5 видав на ім'я відповідача ОСОБА_4 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровану в реєстрі за №3694.

Зазначеною довіреністю ОСОБА_5 наділив ОСОБА_4 рядом повноважень, в т.ч. і щодо укладення від його імені цивільно-правових угод по розпорядженню та користуванню належним автомобілем, отримання за ними належних власнику грошових сум.

26.09.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу автомобіля, за умовами якої ОСОБА_4 зобов'язався продати у власність ОСОБА_3 автомобіль марки «Ніссан Мікра», 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_8, а ОСОБА_3 зобов'язався оплатити вартість автомобіля у сумі 4400 доларів США.

З наявної в матеріалах справи розписки, складеної власноруч відповідачем ОСОБА_4 від 26.09.2012 року, вбачається, що ОСОБА_4 продав автомобіль марки «Ніссан Мікра», 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 за 4400 доларів США, та претензій не має.

Позивач ОСОБА_3 почав користуватися автомобілем, однак, 26.06.2012 року автомобіль марки «Ніссан Мікра», 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1, був затриманий та вилучений працівниками ДАІ в с. Коблево, Миколаївської області, що підтверджується протоколом огляду і затримання транспорту від 26.06.2012 року, протоколом вилучення документів від 26.06.2012 року та актом огляду затриманого транспорту, що передається на тимчасове зберігання №01461 від 26.06.2012 року, складеними ІДПС взводу ОСП №1.

Підставою для затримки та вилучення автомобіля стало накладення постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ВП №21837637 від 30.09.2010 року арешту у зв'язку із борговими зобовязаннями на все майно ОСОБА_5, який є власником автомобіля.

У зв'язку з такими обставинами, позивач ОСОБА_3 звернувся до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 з вимогою повернути грошові кошти, отримані від нього в рахунок оплати за автомобіль, який вилучено, застосувавши наслідки нікчемного правочину, однак, відповідачі відмовилися від повернення грошей, хоча і не заперечували факт їх отримання.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобовязується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

А отже, у даному випадку не може йтися про укладення договору купівлі- продажу, і стягнення з відповідачів на користь позивача отриманих від нього коштів за продаж автомашини, які відповідачі не повернули, можливе за умовизастосування ст. 1212 ЦК України, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Це положення застосовується і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Позов про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, позивачем не заявлявся.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На власний розсуд, розпорядившись своїми правами, позивач заявив позов про застосування наслідків нікчемного правочину до усного договору купівлі-продажу автомашиниі з позовом про стягнення з відповідачів безпідставно набутого майна не звертався. Оскільки суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог і не вправі виходити за межі позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання апеляційної скарги на підставність задоволення позову,виходячи з положень ст. 1212 ЦК України, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду, оскільки позов з цих підстав позивачем не заявлявся.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись: ст. 367; п. 1 ч. 1 ст. 374; ст. 375; 381-384; 390 ЦПК України, колегія суддів -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01 червня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_2