Справа № 536/2258/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Дяденко С.В.

позивача ОСОБА_1 та її представника за угодою адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що 09 лютого 2015 року вона уклала з відповідачем договір довічного утримання посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер 94. Відповідно до умов зазначеного договору відповідач зобовязувався довічно утримувати її, забезпечувати щоденним повноцінним харчуванням, доглядати, надавати необхідну допомогу, прати, прасувати, забезпечувати ліками за рекомендаціями лікаря, а вона передала відповідачу у власність житловий будинок з господарськими будівлями №2 в с.Мирне по вул.Садовій Кременчуцького району Полтавської області, земельну ділянку площею 0,2160 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку площею 0,2011 га для ведення особистого селянського господарства та за нею зберігалося право безоплатного довічного проживання в житловому будинку, де вона займає одну кімнату житловою площею 15,7 кв.м.

Відповідач не виконує свої зобовязання: не звертає уваги на її потреби і стан здоровя, не забезпечує її харчуванням, ліками, необхідною допомогою, відмовляється доглядати її належним чином і вона часто змушена просити допомоги у сусідів.

Просила суд договір довічного утримання (догляду) укладений 09 лютого 2015 року між нею та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу ОСОБА_4 розірвати.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити та пояснив, що з позивачем ОСОБА_1 в її будинку він з сімєю стали проживати в січні 2015 року, а 09 лютого 2015 року уклали договір довічного утримання. Вважає, що він і його сімя виконували всі зобовязання згідно договору, проживали з ОСОБА_1 однією сімєю, разом харчувались, його жінка готувала їжу, спілкувались, піклуючись про неї, купляли продукти харчування, ліки, які вона говорила, до лікарів возив він і його мати, в будинку відремонтували дах, електропроводку, полагодили паркан, сплачували комунальні послуги. Коли його жінка народила двох дітей та тривалий час перебувала в лікарні уваги до неї стало менше. Вона не стала з ними разом сідати за стіл їсти, все говорила, що не хоче, потім стала безпідставно говорити, що вони нічого не роблять і що вона хоче переоформити будинок на себе, а в грудні 2017 року вигнала їх з будинку з маленькими дітьми. Підстав для розірвання договору вважає немає, він бажає і надалі піклуватись про неї.

Третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, просила розглянути справу без її участі, при розгляді справи покладалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача та її уповноваженого представника, відповідача, свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених у цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами 1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установлено, що сторони, ОСОБА_1 і ОСОБА_3, 09 лютого 2015 року уклали договір довічного утримання (догляду) посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №95. Згідно умов зазначеного Договору ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_3 прийняв у власність нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями №2 по вулиці Садовій в с.Мирне Кременчуцького району Полтавської області, що складається з житлового будинку літ.А,а,аг житловою площею 27,9 кв.м загальною площею 69,9 кв.м., літньої кухні-сараю літ.Б, погребу літ.Бп, гаражу літ.В, сараю літ.Г.г, колодязя літ.К, огорожі №1-3 розташованих на земельній ділянці, що знаходиться в приватній власності площею 0,2160 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибне ділянка), кадастровий номер :02:001:0009, що знаходиться в с.Мирне вул.Садова, Кременчуцького району Полтавської області та земельній ділянки площею 0,2011 га наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:001:0010, що знаходиться в м.Мирне вул.Садова Кременчуцького району Полтавської області.

ОСОБА_3 зобовязувався надати ОСОБА_1 право безоплатного довічного проживання в відчужуваному житловому будинку. Сторони домовились, що ОСОБА_1 займає кімнату, позначену на плані будинку №1-2 житловою площею 15,7 кв.м. Крім цього ОСОБА_3 зобовязувався забезпечувати ОСОБА_1 щоденним повноцінним харчуванням згідно її віку та стану здоровя, здійснювати догляд за нею та надавати необхідну допомогу, надавати побутові послуги (прання, прасування і таке інше), забезпечувати всіма необхідними лікарськими засобами згідно стану здоровя за рекомендаціями лікаря, грошова оцінка вказаних видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається у розмірі 500 грн., у разі смерті поховати її.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Позивач ОСОБА_1 свої зобовязання виконала належним чином та передала у власність відповідача житловий будинок земельну ділянку

Всупереч вимогам ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, позивач не надала суду беззаперечних доказів невиконанням відповідачем своїх зобовязань за спірним Договором. Обставини ухилення відповідачем від виконання зобовязань згідно умов спірного Договору викладені в позовній заяві, що відповідач не звертає уваги на її потреби і стан здоровя, не забезпечує її харчуванням, ліками, необхідною допомогою, відмовляється доглядати її належним чином і вона часто змушена просити допомоги у сусідів не зайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а згідно положень ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні позивач не заперечувала, що відповідач і його сімя доглядали її, піклувалися про неї, прали одяг, готували їжу, разом харчувалися, оплачували комунальні послуги, але вважає, що цього недостатньо і бажає, щоб її доглядали її родичі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона бачила, що ОСОБА_1 сама обробляла огород, і що 14 серпня 2017 року вона ходила до неї, бо та не відповідала на телефонні дзвінки сусідки, і що вона була хвора та говорила, що опікунів не має вже неділю та просила її неодноразово купити її хліба.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали суду, що ОСОБА_1, їх родичка, часто зверталася до них за допомогою, говорила, що опікуни нічого їй не допомагають, не годуються, і 15 грудня 2017 року попросила їх допомогти їй розірвати договір довічного утримання з ОСОБА_3, особисто вони нічого не бачили, все їм відомо зі слів ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що з ОСОБА_1 вона з чоловіком ОСОБА_3 та дітьми прожили три роки, все було добре спочатку, вони проживали разом, харчувалися теж разом, а потім зявилися її родичі ОСОБА_7, вона не стала сідати за стіл з ними їсти, не розмовляла, зустрічалася з родичами таємно, щоб вони не бачили.

При таких вставлених в судовому засіданні обставинах суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 виконував обовязки за спірним договором належним чином.

Так, відповідач ОСОБА_3 прийняв у власність житловий будинок з господарськими будівлями №2 по вул.Садовій в с.Мирне Кременчуцького району Полтавській області розташованих на земельній ділянці площею 0,2160 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і земельній ділянці площею 0,2011 га наданої для ведення особистого селянського господарства, надав ОСОБА_1 безоплатно довічно для проживання в відчужуваному будинку кімнату житловою площею 15,7 кв.м, забезпечував її харчуванням, лікуванням за її бажанням та призначенням лікарів, доглядав та надавав необхідну допомогу: відремонтував дах в будинку, побутові послуги в вигляді прання одягу та гігієнічні заходи, вартість матеріального забезпечення становила не менше 500 грн.

Такі висновку суду не спростовуються показаннями зазначених свідків зі сторони позивача, до яких суд відноситься критично, оскільки вони суперечать поясненням позивача в судовому засіданні викладеними раніше, а іншого в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Частиною 1 ст. 746 ЦК України, передбачено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров'я.

Таким чином, договір довічного утримання має такі особливості:майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в встановленому порядку, зобов'язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи, він носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов'язків, матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувача (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини, на вимогу набувача.

З огляду на викладене та приймаючи до уваги те, що позивачем ОСОБА_1 не надано жодного достовірного доказу, який би підтверджував порушення умов договору довічного утримання зі сторони відповідача ОСОБА_3, суд приходить до переконання про відсутність підстав для розірвання договору довічного утримання (догляду) від 09 лютого 2015 року.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду висловленою у справі №686/2676/15ц від 14 лютого 2018 року,

Керуючись ст.ст.13,81,259,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_9 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання (догляду) відмовити.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяОСОБА_10