ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року

м.Суми

Справа №583/2963/17

Номер провадження 22-ц/788/2087/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

представника позивача Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Кордюка Віталія Петровича та представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє через представника ОСОБА_4, на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2017 року в складі судді Сидоренка Р.В., ухваленого в м. Охтирка, повний текст якого складений 28 листопада 2017 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 26 липня 2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір за № ML-C00/269/2007, в який було внесено зміни відповідно до додаткових договорів № 1 від 30 липня 2007 року та № 1 від 26 травня 2014 року. Згідно з умовами вказаного кредитного договору та додаткових угод до нього відповідач отримав кредит у сумі 25000 доларів США на споживчі цілі на умовах, у порядку та у строки, передбачені кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідач порушив строки оплати передбачених кредитним договором платежів, у зв'язку з чим банк 15 серпня 2017 року направляв на адресу відповідача досудову вимогу за № 12-4-8/1177 про повне дострокове виконання боргових зобов'язань, яка відповідачем виконана не була.

Станом на 03 серпня 2017 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становила 24536,90 доларів США, з яких: 21644,05 доларів США - заборгованість по сплаті кредиту; 2892,85 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 23 червня 2016 року по 02 серпня 2017 року, яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 24536,90 доларів США, що за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення суду еквівалентно 658454 грн 36 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у сумі 9753 грн 42 коп.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2018 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення цього ж суду від 28 листопада 2017 року залишено без задоволення.

Вказане заочне рішення суду від 28 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_3, який діє через представника ОСОБА_4, оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. Крім того, зауважується, що матеріали справи не містять згоди позивача на ухвалення заочного рішення, відтак у суду не було підстав проводити заочний розгляд справи.

Щодо суті позовних вимог, то відповідач наголошує на тому, що кредит видавався йому у національній валюті, хоча в договорі валютою зобов'язання вказано долар США. До того ж, відповідач вважає, що банк не надав суду доказів на підтвердження виконання ним зобов'язання по видачі кредиту відповідачу.

Також, на думку відповідача, рішення суду про стягнення коштів у національній валюті суперечить нормам чинного законодавства України.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважає доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу, тому просить рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги та представника позивача ПАТ «ОТП Банк» Кордюка В.П. про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2007 року ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № ML-C00/269/2007, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 25000 доларів США на наступні цілі: перший транш у сумі 10896,48 доларів США - на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги за кредитним договором № 013/061/7339 від 07 липня 2005 року, другий транш у сумі 14103,52 доларів США - на споживчі цілі; зі сплатою щомісячних платежів до 25 числа кожного календарного місяця у вигляді нарахованих процентів на фактичну суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом та частини суми кредиту, яка підлягає сплаті щомісячно; з датою остаточного повернення кредиту до 26 липня 2030 року (а.с. 8-12, 13-15).

В подальшому, за згодою сторін до умов кредитного договору були внесені зміни шляхом укладення договору від 30 липня 2007 року за № 1 та додаткового договору від 26 травня 2014 року за № 1, які були підписані сторонами (а.с. 16, 17-19, 20-24, 25-26, 27-28).

Зокрема, у пункті 2.1 додаткового договору від 26 травня 2014 року за № 1 сторони погодили, що у період з 26 травня 2014 року до 24 жовтня 2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 7,74 % річних, а у період з 25 жовтня 2014 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка у наступному розмірі: фіксований процент у розмірі 4,49 % річних + FIDR (а.с. 25-26).

У зв'язку із зазначеним, графік платежів був викладений у новій редакції у вигляді додатку № 1 до додаткового договору (пункт 2.1.1.1.1 додаткового договору від 26 травня 2014 року за № 1), який також був підписаний сторонами (а.с. 27-28).

Як зазначено у додатку № 1 до додаткового договору від 26 травня 2014 року за № 1, з 25 жовтня 2014 року до дати закінчення кредитного договору відсоткова ставка за кредитним договором сторонами визначена у розмірі 12,49 % річних (FIDR + 4,49 %) (а.с. 27-28).

Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, так як порушив строки оплати передбачених кредитним договором платежів, у зв'язку з чим банк 15 серпня 2017 року направив на адресу ОСОБА_3 досудову вимогу за № 12-4-8/1177 про повне дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором станом на 03 серпня 2017 року в сумі 24536,90 доларів США, з яких: 21644,05 доларів США - заборгованість по сплаті кредиту; 2892,85 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 23 червня 2016 року по 02 серпня 2017 року (а.с. 29).

Проте, вказана вимога банку відповідачем виконана не була.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 03 серпня 2017 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становила 24536,90 доларів США, з яких: 21644,05 доларів США - заборгованість по сплаті кредиту; 2892,85 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 23 червня 2016 року по 02 серпня 2017 року (а.с. 32).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність цивільного судочинства (пункт 5 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Так, згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з вимог статті 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У статті 599 ЦК України йдеться про те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Вимогами статті 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальної вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що 08 листопада 2006 року Закритому акціонерному товариству «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», була видана банківська ліцензія за № 191 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с. 33, 40-42).

На підставі вказаної банківської ліцензії Національний банк України 08 листопада 2006 року видав ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», дозвіл за № 191-1 на право здійснення операцій, в тому числі, з валютними цінностями (а.с. 34, 35-36).

Крім того, на підставі генеральної ліцензії, виданої Національним банком України від 05 жовтня 2011 року за № 191 ПАТ «ОТП Банк» має право здійснювати валютні операції згідно з додатком, в тому числі, ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України (а.с. 37, 38).

За умовами укладеного між сторонами кредитного договору від 26 липня 2007 року за № ML-C00/269/2007 відповідачу був відкритий поточний рахунок № 2639 (а.с. 8-9).

26 липня 2007 року та 30 липня 2007 року ОСОБА_3 звернувся до позивача з кредитними заявками про видачу кредиту у розмірі 10896,48 доларів США та 14103,52 доларів США, відповідно, шляхом перерахування кредитних коштів в повній суми з кредитного рахунку на його поточний рахунок № 2639 (а.с. 6, 7).

Позивач, в свою чергу, виконав зобов'язання за кредитним договором, провівши кредитну трансакцію на підставі поданих відповідачем кредитних заявок, що вбачається з відповідних позначок банку на вказаних кредитних заявках (а.с. 6, 7).

У зв'язку із зазначеним, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про видачу відповідачу кредитних коштів у національній валюті, а також про недоведення банком факту видачі відповідачу кредиту як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Крім того, факт отримання відповідачем коштів в доларах США за кредитним договором підтверджується також тим, що протягом періоду з 27 серпня 2007 року по 24 жовтня 2016 року він частково виконував умови укладеного кредитного договору, сплачуючи періодичні платежі за кредитом, тобто, допустив заборгованість зі сплати тіла кредиту за період з 27 серпня 2007 року по 24 жовтня 2016 року та відсотків за користування кредитом за період з 23 червня 2016 року по 02 серпня 2017 року, у зв'язку з чим у позивача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту у повному обсязі.

Таким чином, з урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право позивача на належне виконання умов кредитного договору було порушено з боку відповідача, отже, воно підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.

Що стосується клопотання представника відповідача про призначення судово-економічної експертизи, оскільки він не погоджується з розміром суми заборгованості, то колегія суддів не знайшла підстав для його задоволення з огляду на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи із розміру відсоткової ставки 12,49 % річних, відповідає обумовленому сторонами розміру процентної ставки за кредитним договором, який став нараховуватись з 25 жовтня 2014 року у розмірі 12,49 % річних відповідно до умов укладеного між сторонами додаткового договору від 26 травня 2014 року за № 1. У той же час, інші питання, поставлені на вирішення експертизи, зокрема, щодо відповідності нормативно-правовим актам документального оформлення операції з надання кредиту, щодо документального підтвердження видачі кредиту в іноземній валюті готівкою та щодо достатності коштів в відділення банку для видачі кредиту не відповідають орієнтованому переліку вирішуваних питань експертизи документів фінансово-кредитних операцій, визначених у п. 3.2 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року за № 53/5.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату і час розгляду даної справи судом першої інстанції та стосовно того, що не було підстав для розгляду справи в заочному порядку, то колегія суддів відноситься до них критично, ураховуючи, що вказані порушення не є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд ухвалив рішення не в іноземній валюті, а в національній спростовуються матеріалами справи, так як в резолютивній частині рішення вказано про стягнення боргу в сумі 24536,90 доларів США, що еквівалентно 658454 грн 36 коп.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив заочне рішення в оскаржуваній частині, а саме: щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 24536,90 доларів США, з яких: 21644,05 доларів США - заборгованість по сплаті кредиту; 2892,85 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 23 червня 2016 року по 02 серпня 2017 року, то воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому його необхідно залишити без змін.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Що стосується перегляду заочного рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, то матеріалами справи доведено, що відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 110).

Відтак, заочне рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 9753 грн 42 коп. необхідно скасувати, компенсувавши позивачу вказані судові витрати за рахунок держави на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат за апеляційний розгляд справи, то ураховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд заочного рішення суду першої інстанції компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч. 1 п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє через представника ОСОБА_4, задовольнити частково.

Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2017 року в даній справі в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судового збору у сумі 9753 грн 42 коп. - скасувати.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» за рахунок держави судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 9753 грн 42 коп.

В іншій оскаржуваній частині заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко