Справа № 369/993/16-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/8/18 Доповідач у 2 інстанції Фінагеєв В. О.
Категорія 46 27.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Ігнатченко Н.В., Яворського М.А.

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив зобов'язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту частину площею 0,0307 га земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, шляхом перенесення дерев'яної огорожі на межу земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів на землю та привести її до стану, придатного для використання за цільовим призначенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки загальною площею 0,0983 га, яка розташована на території Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Згідно Акту від 21 вересня 2015 року комісії Крюківщинської сільської ради з питань регулювання земельних відносин ОСОБА_2 самовільно встановила дерев'яну огорожу на земельній ділянці площею 0,0307 га, що знаходиться у власності позивача. Відповідача було зобов'язано звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки шляхом перенесення дерев'яної огорожі на межу земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів на землю та привести земельну ділянку у стан, придатний для використання. Даний акт відповідач відмовилась підписувати. На засіданні земельної комісії по розгляду предмету зазначеного акту відповідач була особисто присутня, однак вона не погодилась із висновком комісії та відмовилась звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки площею 0,0307 га. Згідно схеми фактичного використання земельних ділянок по АДРЕСА_1 станом на 26 січня 2016 року та матеріалів фотофіксації й роздруківки з веб-сайту «Яндекс Карти» із фотофіксацією огорожі відповідача станом на 01 лютого 2016 року ОСОБА_2 самовільно шляхом розміщення огорожі займає частину земельної ділянки позивача площею 0,0307 га. На даний час відповідач частину земельної ділянки позивача не звільнила. Зазначені дії ОСОБА_2 є протиправними, такими, що порушують його права, як власника земельної ділянки на самостійне володіння, користування, розпорядження нею.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що належна їй земельна ділянка накладається на земельну ділянку ОСОБА_3 внаслідок зміщення і накладення земельних ділянок всього масиву з вини землевпорядних організацій, якими некоректно проведено геодезичні роботи та виготовлення технічної документації із землеустрою. Суд, зобов'язуючи відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, не зазначив її меж. Земельно-технічна експертиза у справі не проводилася.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0983 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності, серія та номер НОМЕР_2, виданим 28 липня 2014 року реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області.

Згідно Акту комісії Крюківщинської сільської ради з питань регулювання земельних відносин від 21 вересня 2015 року комісією по заяві ОСОБА_3 проведено перевірку з питання самовільного зайняття частини земельної ділянки, яка належить заявнику на праві власності, загальною площею 0,0307 га для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій по АДРЕСА_1. У результаті перевірки встановлено, що відповідно до наданої комісії заявником схеми фактичного використання земельних ділянок по вул. Я. Мудрого, виконаної Криловим М.М. (ДП «Київський інститут землеустрою»), частина території земельної ділянки ОСОБА_3 самовільно використовується суміжним землевласником по АДРЕСА_1, а саме ОСОБА_2, яка встановила дерев'яну огорожу на земельній ділянці, що знаходиться у власності заявника, орієнтовною площею 0,0307 га, що є порушенням земельного законодавства України. Відповідно до вищенаведеного, комісія зобов'язала ОСОБА_2 в двотижневий термін звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки орієнтовною площею 0,0307 га, шляхом перенесення дерев'яної огорожі на межу земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів на землю, та привести земельну ділянку у стан, придатний для використання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено і надано суду докази, що відповідач ОСОБА_2 самовільно зайняла частину земельної ділянки ОСОБА_3

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом - відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до наданого суду Акту комісії Крюківщинської сільської ради з питань регулювання земельних відносин від 21 вересня 2015 року частина території земельної ділянки ОСОБА_3 самовільно використовується суміжним землевласником по АДРЕСА_1, а саме ОСОБА_2, яка встановила дерев'яну огорожу на земельній ділянці, що знаходиться у власності заявника, орієнтовною площею 0,0307 га, що є порушенням земельного законодавства України.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 фактично визнає що її паркан знаходиться на земельній ділянці позивача, однак зазначає, що таке сталося через те, що її ділянка накладається на земельну ділянку ОСОБА_3 внаслідок зміщення і накладення земельних ділянок всього масиву з вини землевпорядних організацій.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Сприяючи сторонам у можливості доведення обставин, на які вони посилаються, а саме в доведенні факту накладення земельних ділянок позивача та відповідача, апеляційним судом за клопотанням відповідача було призначено земельно-технічну експертизу.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 18847/16-41 від 01 лютого 2018 року визначити чи відповідає фактична межа земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,0983 га, що розташована по вул. Я. Мудрого, с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, межі, визначеній у свідоцтві про право власності серії НОМЕР_2, виданому 28 липня 2014 року реєстраційною службою Києво-Святошинського району Київської області та межі, визначеній у технічній документації на земельну ділянку не уявляється за можливе, оскільки фактична межа у такої земельної ділянки відсутня.

Фактична межа земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,1035 га, що розташована по вул. Київська у с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер земельної ділянки :01:013:0106, не відповідає межі, визначеній у державному акті на право власності на землю серії НОМЕР_3 від 30 вересня 2010 року та межі, визначеній у технічній документації на земельну ділянку (наявній у матеріалах справи).

Накладання між конфігураціями досліджуваних земельних ділянок відсутнє. Має місце порушення меж земельної ділянки ОСОБА_3 з кадастровим номером НОМЕР_1, визначених правовстановлюючими документами, у зв'язку з тим, що частина такої земельної ділянки фактично використовується ОСОБА_2 Площа такого порушення меж становить 0,0298 га (а.с.211-225).

Таким чином, висновки суду першої інстанції по суті відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують.

Однак, вирішивши вірно спір по суті, суд не звернув уваги, що надані сторонами докази визначали лише орієнтовну площу земельної ділянки, що протиправно була зайнята відповідачем.

При цьому суд, всупереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення), не сприяв сторонам у здійсненні їх прав та не попередив про наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, а саме не обговорив питання призначення експертизи.

В результаті проведеної в суді Апеляційної інстанції експертизи було встановлено точний розмір частини земельної ділянки позивача, яка використовується відповідачем, а саме 0.0298 га.

За таких обставин, судом першої інстанції допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2016 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції: «Зобов'язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту частину площею 0,0298 га земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3, шляхом перенесення дерев'яної огорожі на межу земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів на землю, та привести земельну ділянку у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням».

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Яворський М.А.