465/7196/13-ц
2-к/465/1/18
У Х В А Л А

іменем України

16.05.2018 року м.Львів

Франківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Стасишин А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові клопотання Головного управління юстиції у Львівській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (ОСОБА_1) від 05.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

До Франківського районного суду м.Львова надійшло клопотання Головного управління юстиції у Львівській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (ОСОБА_1) від 05.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3, по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 31.10.2017 року Клопотання Головного управління юстиції у Львівській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (ОСОБА_4) від 05.02.2013р. про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, прийнято до провадження судді Ванівського Ю.М. та призначено судове засідання.

В судовому засіданні представник Головного управління юстиції у Львівській області клопотання підтримала пт просила задоволити.

Представник стягувача ОСОБА_5 клопотання підтримав, просив задволити.

Представник боржника ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання заперечив, просив відмовити в задоволенні такого.

Суд, розглянувши подані документи, вважає за необхідне клопотання Головного управління юстиції у Львівській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (ОСОБА_1) від 05.02.2013 року, задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України Рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У відносинах між Україною та ОСОБА_1 діє Конвенція про стягнення аліментів за кордоном, укладеної 20.06.1956 року, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про стягнення аліментів за кордоном» від 20.06.2006 року.

Відповідно до вказано Закону Україна приєдналась до згаданої Конвенції з такою заявою: «відповідно до ст. 2 Конвенції виконання функцій Органу, що приймає, та Органу, що передає, в Україні покладається на Міністерство юстиції України".

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції у випадку, коли позивач перебуває на території однієї Договірної Сторони (далі - держава позивача), а відповідач підпадає під юрисдикцію іншої Договірної Сторони (далі - держава відповідача), позивач може подати заяву про стягнення аліментів з відповідача до Органу, що передає, у державі позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Конвенції до заяви додаються всі відповідні документи, у тому числі, у разі необхідності, доручення, яке вповноважує Орган, що приймає, діяти від імені позивача або призначити будь-яку іншу особу діяти від імені позивача. Вона також супроводжується фотокарткою позивача та, у разі можливості, фотокарткою відповідача.

Відповідності до ч. 1 ст. 463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути предявлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути предявлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

За вимогами ч. 1 ст. 466 ЦПК України Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити:

1) імя (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження;

2) імя (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні;

3) мотиви подання клопотання.

Суд за заявою особи, яка подає клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду такого клопотання, якщо невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 466 ЦПК України, до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 466 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;

4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);

6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

4. Суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

5. У випадку подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в електронній формі документи, зазначені в пунктах 1-4 частини третьої цієї статті, можуть подаватися у копіях, проте заявник повинен надати такі документи до суду до початку судового розгляду вказаного клопотання. У разі неподання вказаних документів клопотання повертається без розгляду, про що судом постановляється відповідна ухвала.

Судом встановлено, що 05.02.2013 року Районним судом для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (ОСОБА_1) постановлено вирок, згідно якого підлягає стягненню з ОСОБА_2 аліментів на користь сина ОСОБА_7 по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року.

На території ОСОБА_1 вказаний вирок не виконувався.

Строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання подано у відповідності до вимог ст. 463 ЦПК України.

Вивчивши клопотання та дослідивши додані до нього документи, суддею встановлено, що вони відповідають вимогам ст. 466 ЦПК України.

У відповідності до ст. 468 ЦПК України підставами для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є:

1. Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

2. Якщо міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк предявлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Суддя не встановив перелічених вище підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 467 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

На день постановлення даної ухвали, а саме 16.05.2018 року, курс польської валюти по відношенню до гривні України встановлено Національним банком України відповідно до повідомлення на офіційному сайті Національного банку України, який становить 727,09 гривень (за 100 польських злотих).

При перерахунку іноземної валюти 400 польських злотих за курсом Національного Банку України сума в перерахунку в національній валюті становить 2 908, 36 коп.

На підставі викладеного та керуючись Конвенцією про стягнення аліментів за кордоном, укладеної 20.06.1956 року, Законом України «Про приєднання України до Конвенції про стягнення аліментів за кордоном» від 20.06.2006 року, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 462 - 468 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання Головного управління юстиції у Львівській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (ОСОБА_1) від 05.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів - задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (ОСОБА_1) від 05.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3, по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 16.05.2018 року 400 злотих - складає 2908 грн. 36 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ванівський Ю.М.