АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1449/18 Справа № 206/4713/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційними скаргами Дніпровської міської ради та ОСОБА_2

на заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2, про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який уточнила в ході розгляду справи, посилаючись на те, що у 2014 році вона звернулася до Дніпропетровської міської ради (далі - ДМР) з клопотанням на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки по вул. Лелечій, в районі буд. 9, для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням ДМР № 82/56 від 29.10.2014 року їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Лелечій, в районі буд. 9, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Після отримання вищезазначеного рішення нею було здійснено всі необхідні дії для відведення земельної ділянки, а саме: розроблено та погоджено технічну документацію, отримано кадастровий номер :096455:0265). В подальшому вона неодноразово зверталась до ДМР з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її їй у приватну власність. Однак, ДМР, порушуючи порядок та строки розгляду її клопотань, усіляко затримувала розгляд клопотання та взагалі не приймала будь-яких рішень. В той же час, їй нещодавно стало відомо, що земельна ділянка, на яку їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, з незрозумілих причин право власності зареєстровано за ОСОБА_2

ДМР неодноразово приймала рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Лелечій, в районі буд. 9. Втім, ОСОБА_2 рішення ДМР не виконував та нічого не робив з виділеною земельною ділянкою. Однак, після прийнятого 29.10.2014 ДМР рішення № 82/56, ОСОБА_2 почав писати скарги з приводу вчинення йому перешкод у користуванні земельною ділянкою. Не зважаючи на наявність рішення № 82/56 від 29.10.2014, ОСОБА_2 домігся повторно отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, про що свідчить рішення ДМР № 85/58 від 26.11.2014. На сьогодні ОСОБА_2 продовжує не реалізовувати своє право на отримання спірної земельної ділянки та лише чинить перешкоди іншим особам.

13.04.2017 року за рішенням ДМР № 344/19 ОСОБА_2 в черговий раз було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, при цьому у той же день, тобто 13.04.2017 року Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 83/19 про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2

Під час підготовки позовної заяви їй стало відомо, що рішенням ДМР № 82/14 від 28.09.2016 року рішення ДМР № 82/56 від 29.10.2014 року, яким їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою визнано таким, що втратило чинність.

На підставі вищевикладеного позивач просила визнати незаконними та скасувати рішення ДМР № 83/14 від 28.09.2016, скасувати рішення ДМР № 83/19 від 13.04.2017, скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_2 на земельну ділянку та зобовязати ДМР на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі їй земельної ділянки.

Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Дніпропетровської (Дніпровської) міської ради № 83/14 від 28.09.2016 «Про втрату чинності рішень міської ради від 29.10.2014 № 83/56, від 29.10.2014 № 82/56 стосовно надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) по вул. Лелечій (Самарський район)» в частині визнання таким, що втратило чинності рішення Дніпропетровської міської ради № 82/56 від 29.10.2014 «Про надання гр. ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель в споруд (присадибна ділянка) по вул. Лелечій у районі буд. 9 (Самарський район)».

Скасовано рішення Дніпропетровської міської ради № 83/19 від 13.04.2017 «Про передачу земельної ділянки по вул. Лелечій у районі буд. 9 (Самарський район) у власність гр. ОСОБА_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на земельну ділянку за кадастровим номером :09:455:0285, реєстровий номер обєкта нерухомого майна 101, номер запису права власності 20495093.

Зобовязано Дніпровську (Дніпропетровську) міську раду на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по вул. Лелечій у районі буд. 9 (Самарський район) ОСОБА_3, для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, Дніпровська міська рада та ОСОБА_2 звернулись з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дніпровська міська рада в своїй апеляційній скарзі зазначає, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, в матеріалах справи відсутні належні докази порушення, невизнання або оспорювання Дніпровською міською радою передбачених законодавством прав чи законних інтересів позивача, а зобовязання ДМР надати позивачу майнове право на відокремлену земельну ділянку знаходиться поза межами компетенції суду.

ОСОБА_2 в обґрунтування своєї апеляційної скарги, зокрема, посилається на те, що позовні вимоги не могли розглядатися за правилами цивільного судочинства. Зазначає, що справа не містить належних доказів, які б свідчили про наявність прав та інтересів позивача щодо земельної ділянки третьої особи та підстав її отримання, а законодавством не передбачено захист права особи, яка не є в розумінні положень статей ЗК України землевласником або землекористувачем.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 09.09.2014 року ОСОБА_3 звернулась до ДМР з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Лелечій, в районі буд. 9 для будівництва житлового будинку (т.1 а.с. 45).

29.10.2014 року відповідно до рішення ДМР № 82/56 ОСОБА_3 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Лелечій, в районі буд. 9, також ОСОБА_3 було зобовязано замовити у субєктів господарювання розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та після його погодження, відповідно до чинного законодавства, подати цей проект до міської ради для прийняття відповідного рішення. Строк дії рішення становить два роки з моменту його прийняття (т.1 а.с. 46).

Відповідно до Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, пояснювальної записки, ФОП ОСОБА_4 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі рішення ДМР 82/56 від 29.10.2014 року, замовник ОСОБА_3 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лелеча, буд. 9 (т.1 а.с. 47-80).

Згідно висновку Управління Держземагенства у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області № 04-03/101214/2 від 10.12.2014 року визнано за можливе погодити проект із землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 вищезазначеної земельної ділянки. Окрім того, висновок містить інформацію про погодження ГоловАПУ міської ради проекту землеустрою, розробленого ФОП ОСОБА_4, щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку по вул. Лелечій у районі буд. 9, площею 0,0868 га (т.1 а.с. 89-91).

Згідно містобудівного висновку щодо відведення земельної ділянки Головного архітектурно-планувального Управління міської ради № 10/2589П3 від 27.11.2014 року, відповідно до даних містобудівного кадастру за заявою ОСОБА_5 на містобудівній раді від 20.06.2014 року № 108 було розглянуто передпроектні пропозиції розміщення жилого будинку, господарських будівель та споруд по вул. Лелечій у районі буд. 9. В той же час, за результатами розгляду вказаних матеріалів управління вважає за можливе погодження за містобудівними вимогами проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 0868 га ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку по вул. Лелечій у районі буд. 9 (т.1 а.с. 81-82).

Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 014 від 11.12.2014 року, земельній ділянці за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лелеча у районі буд. 9, площа 0,0868 га присвоєно кадастровий номер :096455:0265 (т.1 а.с. 92).

В той же час, 26.11.2014 року рішенням ДМР № 82/58 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лелеча в районі буд. 9, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с. 96-97).

11.04.2016 року ОСОБА_3 звернулась до ДМР з клопотанням, в якому просила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати її у приватну власність земельну ділянку розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лелеча, в районі буд. 9, додаток проект землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру (т.1 а.с. 9).

30.06.2017 року позивач звернулась до ДМР з зазначеним вище клопотанням повторно (т.1 а.с. 26). Будь-яких рішень про задоволення або відмову зазначених вище клопотань, за результатами їх розгляду, на час розгляду справи до суду не надано.

28.09.2016 року рішенням ДМР № 83/14 рішення ДМР № 82/56 від 29.10.2014 щодо надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту та рішення ДМР № 83/56 від 29.10.2014 щодо надання ОСОБА_6 дозволу на розробку проекту, визнано такими, що втратили чинність (т.1 а.с. 37).

13.04.2017 року рішенням ДМР № 344/19 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Лелеча в районі буд. 9. Зобовязано ОСОБА_2 замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та після його погодження, відповідно до чинного законодавства, подати цей проект до міської ради для прийняття рішення (т.1 а.с. 98-99).

Рішенням ДМР № 83/19 від 13.04.2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ДРФ ДП «Центр ДЗК», та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передати земельну ділянку (план земельної ділянки додається), площею 0,1000 га (кадастровий номер :09:455:0285), у власність гр.ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Лелечій у районі буд. 9 (т.1 а.с.101-104).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка, кадастровий номер :09:455:0285, належить ОСОБА_2, реєстровий номер обєкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 20495093, на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 83/19 від 13.04.2017.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить - передача, надання, вилучення, викуп земельних ділянок.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України, передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання). Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частинами 6 та 10, 14 наведеної вище статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішується відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Стаття 59 Закону передбачає, що міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Зі змісту наведених вище норм закону, з урахуванням загальних принципів земельного законодавства, вбачається, що держава гарантує кожній особі, яка, маючи право на отримання у користування чи власність земельної ділянки, виявила на це бажання, її отримання в кінцевому результаті, за умови наявності вільних земельних ділянок, дотримання їх норм та встановленого для цього порядку, а також не порушення прав інших осіб. Такий підхід передбачає рівність прав всіх громадян, та забезпечується шляхом справедливого та об'єктивного розгляду таких питань органами уповноваженими на передачу земельних ділянок у власність чи користування.

Конституційний Суд України у Рішенні від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19 ст. 155 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 10 ст. 59 Закону № 280/97 ВР передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в суворому порядку.

У п. 5 даного рішення Конституційний Суд України зазначив, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.

Отже, рішення ДМР № 82/56 від 29.10.2014 року щодо надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту не може бути визнанно нечинним, враховуючи, що цей ненормативний акт вже реалізований та вичерпав свою дію.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності визнання незаконним та скасування рішення Дніпропетровської (Дніпровської) міської ради № 83/14 від 28.09.2016 року «Про втрату чинності рішень міської ради від 29.10.2014 № 83/56, від 29.10.2014 № 82/56 стосовно надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) по вул. Лелечій (Самарський район)» в частині визнання таким, що втратило чинності рішення Дніпропетровської міської ради № 82/56 від 29.10.2014 «Про надання гр. ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель в споруд (присадибна ділянка) по вул. Лелечій у районі буд. 9 (Самарський район)» тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін в цій частині.

Доводи апеляційних скарг в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

Однак інші позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ст.152 ЗК України.

За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, тобто у іншої особи вже виникло право на оренду чи власність на земельну ділянку. При цьому захист прав позивача має бути нерозривно пов'язаним з таким фактом, що у особи існує правовий інтерес як власника або як користувача на цю земельну ділянку.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, вирішуючи спір, суди повинні встановити, в чому полягає порушення прав позивача оскаржуваним актом.

Тобто, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Оскаржуючи рішення Дніпропетровської міської ради № 83/19 від 13.04.2017 року «Про передачу земельної ділянки по вул. Лелечій у районі буд. 9 у власність гр. ОСОБА_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», позивач посилається на те, що їй також було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Однак, системний аналіз ст.ст. 116, 118 ЗК України дає підстави вважати, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи оренду.

Таким чином, у суду немає підстав вважати приорітетність того чи іншого заявника, а відтак - і порушеного права позивача, яка майнових прав на спірну земельну ділянку не набула. Крім того, ОСОБА_2 не залучений до участі у справі у якості відповідача.

Позовні вимоги щодо зобовязання Дніпровської міської ради на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою також не можуть бути задоволені з огляду на наступне.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання щодо надання або вилучення земельних ділянок та регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України саме до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання і земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом

Відповідно до Європейської хартії місцевого самоврядування (ратифіковано Законом № 452/97-ВР (452/97 ВР) від 15.07.1997 року органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень, суд не може підміняти державний орган, приймати замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене, апеляційні скарги Дніпровської міської ради та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, враховуючи, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи та ухвалено рішення, яке не відповідає нормам матеріального права.

Разом з тим, доводи апеляційних скарг про те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України (в редакції на час ухвалення судового рішення) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Спором адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України (в редакції на час ухвалення судового рішення) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України (в редакції на час ухвалення судового рішення) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Предметом спору в цій справі є рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2, та визнання нечинним рішення щодо надання дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою, оскільки позивач вважає, що порушуються її майнові права на земельну ділянку.

Слід зазначити, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 5 ЗК України, одним із принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Колегія суддів дійшла висновку, що у справі, яка розглядається, орган місцевого самоврядування, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до ст. 5 ЗК України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У цьому спорі учасники земельних правовідносин не підпорядковані один одному, а отже, суб'єкт владних повноважень - орган місцевого самоврядування - владних управлінських функцій не здійснював.

Таким чином, цей спір має вирішуватись в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналіз зазначених обставин справи дає підстави колегії суддів вважати, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, а стосується захисту її приватних інтересів шляхом припинення цивільних прав і обов'язків іншої особи. Саме суть правовідносин (зміст та характер спору) є вирішальною під час віднесення справи до цивільної чи адміністративної юрисдикції, а не суб'єктний склад та участь суб'єкта владних повноважень, який сам по собі не визначає спір як публічно-правовий і не відносить до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за його участю.

Аналогічних правових висновків дійшла ОСОБА_7 Верховного Суду у справах № 341/551/16-ц та № 552/9255/15-а.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частинах скасування рішення Дніпропетровської міської ради № 83/19 від 13.04.2017 «Про передачу земельної ділянки по вул. Лелечій у районі буд. 9 (Самарський район) у власність гр. ОСОБА_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; скасування державної реєстрації за ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на земельну ділянку за кадастровим номером :09:455:0285, реєстровий номер обєкта нерухомого майна 101, номер запису права власності 20495093 (як похідної вимоги); зобовязання Дніпровську (Дніпропетровську) міську раду на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по вул. Лелечій у районі буд. 9 (Самарський район) ОСОБА_3, для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) з ухваленням в цих частинах нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Згідно ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги положення вищезазначеної статті, оскаржуване рішенння суду першої інстанції необхідно змінити в частині стягнення судових витрат, з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн., враховуючи часткове задоволення її позову.

Разом з тим, з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційних скарг: на користь Дніпровської міської ради - у розмірі 2 112,00 грн. та на користь ОСОБА_2 - у розмірі 2 112,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Дніпровської міської ради та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2017 року скасувати в частинах: скасування рішення Дніпропетровської міської ради № 83/19 від 13.04.2017 «Про передачу земельної ділянки по вул. Лелечій у районі буд. 9 (Самарський район) у власність гр. ОСОБА_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; скасування державної реєстрації за ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на земельну ділянку за кадастровим номером :09:455:0285, реєстровий номер обєкта нерухомого майна 101, номер запису права власності 20495093; зобовязання Дніпровську (Дніпропетровську) міську раду на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по вул. Лелечій у районі буд. 9 (Самарський район) ОСОБА_3, для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2017 року змінити в частині стягнення судових витрат.

Стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_3 судовий збір 640,00 грн.

В іншій частині заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 2 112,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 112,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_8