Справа № 463/2032/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/6683/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.

секретаря: Симець В.І.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2017 року у складі судді Леньо С.І. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів, зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6, просить ухвалити рішення, яким стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1. в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 07.06.2011р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.03.2015р. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1., який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Всупереч своєму обов'язку, відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання дитини, у зв'язку з чим просить стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з часу пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на його користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1. в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликається на те, що між сторонами досягнуто згоди про місце проживання малолітнього, і таким може бути місце проживання батька за адресою АДРЕСА_1, з огляду на що відсутні підстави для висновку, що дитина проживає окремо від батька. Оскільки дитина в тому числі проживає разом з ним, просить стягувати аліменти з ОСОБА_5 в згаданому вище розмірі.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 04 жовтня 2017 року первісний позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 квітня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні зустрічного ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення суду постановлене з порушеням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що аліменти стягуються на користь того з батьків з ким проживає дитина. Зазначає, що 03.03.2015 року Личаківським районним судом м.Львова було ухвалено рішення яким розірвано шлюб між апелянтом та ОСОБА_5, 23.03.2016 року ОСОБА_5 власноручно вчинила розписку, в якій визнала,що місцем проживання малолітнього ОСОБА_7 може бути і є місце проживання батька: АДРЕСА_1.

Обгрунтовуючи первісний позов ОСОБА_5 покликається на те, що малолітній ОСОБА_7 проживає з нею за адресою АДРЕСА_2, в свою чергу апелянт послідовно та незмінно наполягає, що зокрема, в силу наявних домовленостей з ОСОБА_5 дитина мешкає з батьком.

Просить рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04 жовтня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення яким відмовии у задоволенні первісного позову ОСОБА_5, зустрічний позов ОСОБА_6 задоволити повністю.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем 07.06.2011р. зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.03.2015р. (а.с.5)

Судом встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. є сином сторін у справі, які записані батьками, що стверджується копією відповідного свідоцтва (т.1а.с.6).

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Місцем проживання фізичної особи, згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України визначається за згодою батьків.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, яка по відношенню до положень я. 1 ст. 160 СК України є загальною нормою, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

За змістом зазначених норм закону, право на одержання аліментів має той з батьків, з яким дитина проживає постійно, тобто той з батьків, який на відміну від іншого бере участь в утриманні дитини повсякденно.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Комунального концерну м. Києва «Центр комунального сервісу» від 18.01.2017р. (а.с.121) позивач за первісним позовом зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2. та згідно довідки від 23.11.2016р. (а.с.144) працює на посаді ТОВ «Дрім Хаус Констракшн», яке розташоване в м. Києві та з 01.09.2016р. по травень 2017р отримала заробітну плату в розмірі 90 000 грн.

Малолітній син сторін з 21.06.2017р. відвідує ПП «Навчально-Виховний комплекс «Умка», який розташований у м. Києві, що підтверджується довідкою від 19.06.2017 р. та оплата за навчання у вказаному закладі за період вересень, жовтень 2017р. оплачена позивачем, про що долучено відповідні квитанції (а.с.208, 209).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 є учнем Комунального мистецького навчального закладу Печерського району м. Києва «Дитяча музична школа №10» з 01.11.2017 р. де оплата за навчання становить за листопад- травень 4200грн. та відвідує дошкільний підрозділ гімназії Прем»єр» з 6 листопада 2017 року, займається в спортивному клубі «Чемпіон» в секції карате оплата за тренування становить по 600грн та 250 грн за участь у змаганнях , що підтверджується доказами як подані апеляційному суду представником позивача ОСОБА_3.(т.2 а.с. 102-111) загальна сума витрат на сина відповідно до поданих квитанцій в місяць становить 3 550 гривень.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Стаття 51 Конституції України, гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року).

Доводи в апеляційній скарзі про те, що місцем проживання дитини в тому числі може бути місце проживання батька, про що долучено відповідну розписку від 23.03.2016р. (а.с.75) не може слугувати доказом про те, що дитина проживає з батьком оскільки спростовується матеріалами і обставинами справи та судовим спором про визначення місця проживання дитини, який перебуває на розгляді в Личаківському районному суді м. Львова.

Районний суд прийшов до правильного висновку з яким погоджується колегія суддів про те, що ця розписка не є домовленістю сторін про місце проживання дитини .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що дитина проживає з матір'ю в м. Києві , а апелянтом - відповідачем не спростовано даної обставини та не надано належних доказів проживання дитини з батьком.

Вказане в сукупності свідчить про те, що дитина на даний час проживає саме з матір'ю, у зв'язку з чим саме остання законодавством наділена правом на одержання аліментів, тому колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку про задоволення первісного позову та відмови у задоволення зустрічного позову.

Покликання в апеляційному суді представника апелянта на довідку Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.04.2018 року в якій зазначено, що станом на день надання відповіді ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 не зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та факт його перебування за вказаною адресою не встановлений колегія суддів вважає необгрунтованими та такими що суперечать вимогам закону та спростовуються обставинами і матеріалами справи(т.2 а.с. 89-114) та не підтверджують проживання сина з батьком.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що відповідач отримує доходи від зайняття підприємницькою діяльністю згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (т.1а.с.114)

Враховуючи те, що відповідач працює та отримує доходи, суд приходить до висновку, що аліменти з відповідача слід стягувати в частці від його доходу.

При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом на час розгляду справи, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я відповідача, який працює та отримує стабільний дохід, матеріальний стан відповідача, відсутність у нього на утриманні інших осіб, а також інші обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою утримання дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а саме не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , за винятком випадків, передбачених ч.3 ст.184 цього Кодексу.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, разом з тим відповідач, як батько дитини, що зобов'язаний таку допомогу надавати, кошти на утримання не надає, з огляду на те, що між сторонами відсутня домовленість щодо участі відповідача в утриманні дитини в грошовій та/або натуральній формі, прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів.

Однак визначаючи розмір аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж встановленого постановою Кабінету Міністрів України прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, районний суд не врахував розмір прожиткового мінімуму, матеріальне становище сторін та вимоги ст.183 СК України.

Відповідно до ч.5.ст.183 СК України зазначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Обґрунтовано встановивши наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів, суд першої інстанції визначаючи аліменти в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку щомісячно, не навів відповідних мотивів визначення саме такого розміру, а врахував лише матеріальне становища сторін, без урахування інших обставин, що мають істотне значення, що є свідченням неповного з'ясування обставин справи. Не містить відповідних обґрунтувань щодо визначення частки аліментів саме у розміру 1/3 .

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Як зазначено вище, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються, зокрема, у частці від доходу її матері, батька. Поряд з цим, мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Згідно із положеннями Закону прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2000 року № 656, відповідно до ст. 7 Закону України "Про прожитковий мінімум", затверджено набори продуктів харчування, набори непродовольчих товарів та набори послуг для основних соціальних і демографічних груп населення.

Положенням Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено у 2016 році прожитковий мінімум для дітей віком до 5 років: з 1 січня по 30 квітня 2016 року - 1167 гривень, а жовтень 2017 року 1 426 гривень.

Оскільки розмір аліментів може бути визначений у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Судом встановлено, що згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця загальна сума доходу відповідача від зайняття підприємницькою діяльністю з 2015 рік становить 1 374 385,70 грн. (т.2 а.с.188)

Відповідно до поданої довідки ПАТКБ Приватбанку від 16.05.2016 року обіг коштів ФОП ОСОБА_6 за період 01.01.2015 по 31.12.2015рр. становить 1 277 229.91 грн. (т.2 а.с.187)

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності та у відповідності до вимог ст. 183 СК України; колегія суддів та з врахуванням встановлених в ході розгляду обставин справи приходить до висновку проте, рішення суду слід змінити в частині визначення розміру аліментів та розмір аліментів, який підлягає стягненню слід зменшити з 1/3 до 1/20 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 квітня 2016 року (з часу пред'явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати належне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Також, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ,376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04 жовтня 2017 року року змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/20 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 квітня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 червня 2018 року.

Головуючий

Судді