У Х В А Л А

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 306/898/17

провадження № 61-1039св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Свалявський районний центр служби для сім'ї дітей та молоді,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 4 грудня 2017 року у складі суддів: Кожух О. А., Джуги С. Д., Мацунича М. В.,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Свалявського районного центру служб для сім'ї дітей та молоді про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Позовна заява мотивована тим, що вона з 8 листопада 2010 працювала на посаді головного спеціаліста - головного бухгалтера Свалявського районного центру служб для сім'ї дітей та молоді (далі - Центр). Із 1 листопада 2016 року її переведено на посаду бухгалтера Центру.

Вказувала, що внаслідок онкологічної хвороби їй було зроблено операцію, і на лікарняному вона знаходилася із 21 грудня 2016 по 6 квітня 2017 року. 6 квітня 2017 року Мукачівською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією їй встановлено 3-тю групу інвалідності. Згідно штатного розпису Центру, затвердженого головою Свалявської районної державної адміністрації (далі - Свалявська РДА) та погодженого начальником фінансового управління, станом на 1 січня 2017 року для Центру було передбачено три штатні одиниці, у тому числі посада бухгалтера.

Розпорядженням голови Свалявської РДА від 28 лютого 2017 року № 17-к «Про упорядкування граничної чисельності працівників районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді» було затверджено граничну чисельність працівників Центру у кількості двох штатних одиниць, а також доручено директору Центру у тижневий термін внести відповідні зміни до структури та штатного розпису Центру та подати їх на затвердження голові РДА, здійснити організаційні заходи згідно з чинним законодавством, пов'язані із скороченням (ліквідацією) посад та звільненням працівників.

На виконання цього розпорядження, Центром видано наказ від 17 березня 2017 року № 3, яким передбачено, зокрема: 1) провести скорочення чисельності працівників, шляхом скорочення із 17 березня 2017 року посади бухгалтера; 2) затвердити із 17 травня 2017 структурну і штатну чисельність працівників Центру (додатком передбачено структуру і штат двох штатних одиниць: директора та фахівця із соціальної роботи); 3) із 17 травня 2017 року звільнити ОСОБА_4, яка займає посаду бухгалтера Центру.

У подальшому наказом Центру від 13 травня 2017 року № 6 внесено зміни до пункту 3 наказу від 17 березня 2017 року № 3 та викладено його в такій редакції: «Попередити працівників, посади яких скорочуються (ліквідовуються) про наступне звільнення у порядку, визначеному статтею 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) та звільнити з посади не раніше ніж за два місяці з дня попередження про таке вивільнення». Наказом Центру від 30 травня 2017 року № 1-к звільнено ОСОБА_4 з посади бухгалтера Центру у зв'язку із ліквідацією (скороченням) посади на підставі пункту першого статті 40 КЗпП України.

Позивач вважав звільнення незаконним, оскільки при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва не було з'ясовано переважне право ОСОБА_4 на залишення на роботі, зокрема те, що вона є інвалідом 3-ї групи, передпенсійного віку, у неї більш висока кваліфікація і продуктивність праці, ніж у решти працівників, більш тривалий безперервний стаж роботи у Центрі. Крім цього, роботодавець попередив її безпосередньо про наступне звільнення 28 березня 2017 року, а тому звільнив позивача, за її твердженням 17 травня 2017 року, без дотримання двомісячного строку попередження, передбаченого частини першої статті 49-1 КЗпП.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила: визнати незаконними та скасувати наказ Центру від 17 березня 2017 року № 3 про скорочення посади бухгалтера; наказ Центру від 13 травня 2017 року № 6 про внесення змін до наказу Центру від 17 березня 2017 року № 3 у частині попередження про наступне звільнення; наказ Центру від 30 травня 2017 року № 1-К про звільнення; поновити її на посаді бухгалтера Центру; стягнути з Центру на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 16 182 грн 32 коп.

Рішенням Свалявського районного суду від 4 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Свалявського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 17 березня 2017 року № 3 про упорядкування граничної чисельності працівників районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Визнано незаконним та скасовано наказ Свалявського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 13 травня 2017 року № 6 про внесення змін до наказу районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 17 березня 2017 року № 3. Визнано незаконним та скасовано наказ Свалявського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді № 1-К від 30 травня 2017 року про звільнення бухгалтера ОСОБА_4 Поновлено ОСОБА_4 на посаді бухгалтера Свалявського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Стягнуто зі Свалявського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 16 182 грн 32 коп. Стягнуто зі Свалявського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді судовий збір на користь держави в сумі 1 280 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що роботодавцем при звільненні не було враховано, що позивач є особою із інвалідністю, їй не було запропоновано іншу вакантну посаду, не надано доказів, що позивач відмовилася від переведення на іншу роботу або ж що роботодавець не мав можливості перевести позивача за її згоди на іншу роботу в тій же установі, не враховано переважне право на залишенні на роботі.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 4 грудня 2017 року рішення Свалявського районного суду від 4 жовтня 2017 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивоване тим, що позивач не довела незаконності звільнення, а отже позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

У січні 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій просить рішення апеляційного суду Закарпатської області від 4 грудня 2017 року скасувати, а рішення Свалявського районного суду від 4 жовтня 2017 року залишити в силі. У касаційній скарзі вказує, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди при вирішенні справи в повному обсязі не дослідили докази, проігнорували ту обставину, що законодавство зобов'язує власника або уповноважений ним орган запропонувати працівнику наявні роботи за відповідною професією чи спеціальністю, і лише за відсутності такої роботи - іншу наявну роботу.

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач просив залишити оскаржене рішення апеляційного суду буз змін, а касаційну скаргу без задоволення. Вказував, зокрема, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що у відповідача була відсутня можливість перевести ОСОБА_4 за її згодою на іншу роботу в зв'язку із відсутністю таких посад, з урахуванням її професії і спеціальності.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 401 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Справу № 306/898/17 за позовом ОСОБА_4 до Свалявського районного центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель