АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2386/18 Справа № 206/2210/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод шляхом вселення до житлового приміщення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права користування житловою квартирою, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод шляхом вселення до житлового приміщення.

В червні 2017 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди в користуванні житловим приміщенням квартирою №33 в будинку №17 по вул. 20-річчя Перемоги у м. Дніпрі. Вселити ОСОБА_3 в квартиру №33 в будинку №17 по вул. 20-річчя перемоги у м. Дніпрі.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1) право користування житловою квартирою №33 в будинку №17 по вул. 20-річчя Перемоги у м. Дніпрі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року по справі № 206/2210/17, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку та постановити нове рішення, яким в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, відмовити. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити. Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №33 у будинку №17 по вулиці 20- річчя Перемоги у м. Дніпро (Дніпропетровськ). В іншій частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська залишити без змін.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року від інших учасників справи до суду не надходило.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до ордеру №7245 «УРСР Виконавчого комітету Придніпровскої міської Ради депутатів трудящих» ОСОБА_5 видана квартира АДРЕСА_1 на підставі рішення завкома ПДГРЕС від 18 липня 1974 року за №64.

В матеріалах справи є витяг від 27.11.2007 року №16817373 про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» власниками квартири по вул. 20 річчя Перемоги АДРЕСА_2 в м. Дніпропетровську є ОСОБА_6, якій належить 1/2 частина та ОСОБА_3, якому також належить 1/2 частини.

01 листопада 2015 року ОСОБА_6 померла.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року по справі №206/3254/16 позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені. Визнано недійсним з дати видання та скасувано розпорядження органу приватизації №7/397-07 від 09 жовтня 2007 року. Визнано недійсним з дати видання та скасувано свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 09 жовтня 2007 року на квартиру №33 в будинку №17 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпрі (Дніпропетровськ) на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року залишено без змін.

В матеріалах справи є інформаційна довідка №100521475 сформована 17.10.2017 року, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що право власності на квартиру № 33 в будинку № 17 в м. Дніпропетровську по вул. 20 річчя Перемоги зареєстровано за ОСОБА_6 на 1/2 частину та за ОСОБА_3 також на 1/2 частину (а.с.118)

З довідки №1970 від 05 травня 2017 року про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні вбачається, що за адресою: м. Дніпро вул. 20 річчя Перемоги АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.74).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 здійснює комунальні платежі за адресою м. Дніпропетровськ вул. 20 річчя перемоги. Крім того, відповідно до повідомлень про надання субсидій №006207, №009985, 17 лютого 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

В силу ч.ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що первісний позов ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим примішенням підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 зареєстрований та має право користуватися спірним житлом за адресою м. Дніпро вул. 20 річчя Перемоги АДРЕСА_3 та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним право користування житловою квартирою, суд першої інстанції також прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що він постійно проживає і користується спірною квартирою та сплачує всі комунальні платежі .

Щодо відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку, суд першої інстанції також дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, оскільки до суду не було надано належних доказів, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживали в спірній квартирі за власної ініціативи з поважних причин.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 не проживав в квартирі приблизно пять років, а ОСОБА_4 там взагалі ніколи не проживала і він ніколи її не бачив в квартирі, колегія судді вставиться критично, оскільки відповідно до наданих пояснень у суді апеляційної інстанції надані ОСОБА_2 що між сторонами склались дуже погані стосунки та що він змінив дверні замки у звязку з чим вони не мали можливості потрапити до квартири.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_7