Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №321/1077/17 Головуючий у 1 інстанції: Машкіна Н.В.
Провадження № 22-ц/778/372/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» червня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 вересня 2017 року у справі за позовом Органу опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року Орган опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач має малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно з довідкою-характеристикою Михайлівської селищної ради Запорізької області від 05.05.2017року за № 747 ОСОБА_3 не працює, підтримує стосунки з людьми, які ведуть аморальний спосіб життя, безвідповідальна, зловживає спиртними напоями. Відгуки мешканців селища про спосіб життя ОСОБА_3 негативні.

Вихованням малолітнього сина ОСОБА_4 не займається, матеріально не забезпечена.

Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей районної державної адміністрації від 05.05.2017 року, встановлено, що ОСОБА_3 тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1, умови для проживання незадовільні, для дитини не створено жодних умов для проживання, на час обстеження мати знаходилася в стані алкогольного сп'яніння, дитина недоглянута, у брудному одязі.

Відповідно до рішення ради опіки та піклування при виконкомі Михайлівської селищної ради Запорізької області від 05.05.2017 року № 1 малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відібрано від матері ОСОБА_3

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 26.12.2016 № 321/1458/16-ц ОСОБА_3 була позбавлена батьківських прав стосовно двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, які проживають разом з батьком ОСОБА_7

Відповідно до подання ради опіки та піклування Михайлівської селищної ради від 05.05.2017 року № 1 було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3

На підставі зазначеного просив позбавити відповідача батьківських прав стосовно її малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 вересня 2017 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав стосовно її малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Додатковим рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2017 року вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції невмотивовано неприйняття в якості доказів характеристики від 22 серпня 2017 року та 28 серпня 2017 року, акт обстеження житлових умов від 28 липня 2017 року, складені депутатами Михайлівської селищної ради.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Аналогічні норми містились в ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 3 СК України передбачено, що дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір'ю малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження від 10 серпня 2017 року серія НОМЕР_1 (а.с.5).

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 заперечувала проти позбавлення його батьківських прав, бажає налагодити стосунки з сином, періодично сплачує аліменти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Як вбачається з матеріалів справи, у справі наявні кілька характеристик ОСОБА_3: за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 від 05.05.2017 року та за місцем проживання по АДРЕСА_2 від 28.08.2017 року (а.с.10, 28).

За висновком Михайловської районної державної адміністрації від 22.08.2017 року, як органу опіки та піклування, визнано за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зазначено у висновку.

Разом із тим, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та посилаючись на характеристику 28.08.2017 року, суд зазначив в рішенні про те, що відповідач не працює, підтримує стосунки з людьми, які ведуть аморальний спосіб життя. Безвідповідальна. Зловживає спиртним напоями. Відгуки мешканців села про спосіб життя жінки негативні, вихованням дитини не займається.

Суд не надав будь-якої оцінки іншим характеристикам, виданим депутатом Михайлівської селищної ради Квіткіним П.О. 22.08.2017 року, складеним шляхом опитування сусідів за місцем фактичного мешкання відповідачки, та депутатом Михайлівської селищної ради Милокум Н.Л., яка особисто виїжджала за місцем проживання ОСОБА_3, згідно з якою ОСОБА_3 за час проживання за адресою: АДРЕСА_2, зарекомендувала себе з позитивного боку, трудолюбива, спиртні напої не вживає, скарг від сусідів не надходило, підтримує в будинку порядок (а.с.28).

Згідно з довідкою Михайлівського РЦЗ від 11.09.2017 року ОСОБА_3 була зареєстрована як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю з березня по серпень 2017 року. Усього - 10322,58 грн. (а.с. 39).

Обґрунтовуючи рішення про задоволення позову, суд також послався на Акт обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2, складений 27.07.2017 року, зазначивши про те, що за змістом цього акту ОСОБА_3 не є власником вказаного житлового будинку, договір про його користування з власником житлового будинку не укладений, ОСОБА_3 проживає за рахунок тимчасових заробітків, для проживання та розвитку дитини - ОСОБА_4 умов не створено. (а.с. 12).

При цьому матеріали справи також містять ще два акта обстеження, з яких вбачається, що умови для проживання дитини є задовільні, а саме, присутні опалення, світло, вбиральня, вода, в тому числі акт повторного обстеження 26.09.2017 року, відповідно якого умови в будинку комфортні, проведено ремонт, мається вся внутрішня обстановка, поклеєні нові шпалери, в будинку охайно (а.с.13,58).

Судом встановлено, що відповідно до рішення ради опіки та піклування при виконкомі Михайлівської селищної ради Запорізької області від 05.05.2017 року № 1 малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відібрано від матері ОСОБА_3 Дитина перебуває в Комунальному закладі «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» на повному державному забезпеченні в період з 05.05.2017 року (а.с. 14-15).

В суді апеляційної інстанції представник позивача не заперечувала, що відповідач змінила ставлення до дитини та постійно відвідує малолітнього ОСОБА_4 в Комунальному закладі «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Ці обставини підтверджуються також листом Комунального закладу «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 25.05.2018 року №01-09 (а.с.108).

Як вбачається з довідки ПАТ « Агропромислова компанія» від 05.квітня 2018 року №»5, наданої відповідачем до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 з 16.02.2018 року працює на підприємстві оператором цеху з тваринництва, за цей час зарекомендувала себе з позитивного боку, дисциплінована, комунікабельна, проявила себе як відповідальна особа, з колегами підтримує дружні стосунки, завжди стримана, терпляча (а.с.102).

Відповідно до довідки про доходи від 21.05.2018 року ОСОБА_3 за період з 16.02.2018 року по 30.04.2018 року отримала загальний дохід в сумі 9510 грн.(а.с.103).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

З огляду на викладене, висновок органу опіки та піклування колегія вважає недостатньо обґрунтованим, оскільки в ньому не в повному обсязі встановлені обставини, які підтверджують умисне ухилення матері від виховання дитини.

При вирішені даної справи поза увагою суду першої інстанції також залишилася й прецедентна практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року).

З урахуванням викладених обставин справи та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7,164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дитини, колегія суддів дійшла висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не сприяє позитивному результату у долі дитини, який мав би настати після цього, тому не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав. Тому згідно зі ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 вересня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

В задоволенні позову Органу опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 червня 2018 року.

Головуючий

Судді: