Справа № 206/583/18
Провадження № 2/206/454/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Мороза К.Т.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей,

ОСОБА_5 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Звертаючись до суду позивач зазначила, про таке. З 2002 року по 2016 рік сторони перебували у шлюбі. За час спільного проживання у сторін народились двоє дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сторони стали проживати окремо, діти - з позивачем. Матеріальної допомоги на утримання дітей, відповідач не надає, а тому, позивач вирішила звернутись з позовом до суду. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей по 2 500, 00 грн. окремо на кожну дитину.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову зазначив, що сторони постійно проживають поза межами України, в Словаччині, проте позивач у позові своїм місцем реєстрації відповідача та дітей вказала Україну. Внаслідок постійних сварок, ініціатором яких була позивач, відповідач вимушений був залишити позивачу квартиру, автомобіль та сімейний бізнес, який надавав сім'ї постійний дохід. На теперішній час, відповідач вимушений проживати окремо від позивача, знімати житло, крім того, останній втратив роботу, постійний дохід, має незадовільний стан здоров'я (хронічне захворювання серця) в зв'язку із чим він періодично приїжджає до України на лікування. Відповідач, також, посилався на те, що він завжди допомагає своїм дітям матеріально, а також, приймав участь у вихованні та житті дітей до часу, коли позивач фактично почала у цьому перешкоджати. Відповідач вважав, що позивач звертаючись до суду мала на меті створити штучну заборгованість у відповідача на території України аби встановити заборону відповідачу на виїзд його з України за кордон, тобто до місця його проживання в Словаччині, чим остаточно позбавити його спілкування з дітьми, позбавити його житла, майна та роботи в Словаччині.

У своїй відповіді на відзив, позивач вказала, що дійсно остання та діти проживають за межами України. Позивачу стало відомо, що відповідач намагається отримати дозвіл на проживання у Словаччині, що у подальшому ускладнить отримання позивачем аліментів на утримання дітей.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

01.02.2018 представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Зайченко С.В. 06.02.2018 позовну заяву було залишено без руху, як таку, що не відповідача вимогам ст. 175 ЦПК України.

Ухвалою суду від 15.03.2018 було відкрито провадження у даній справі, в зв'язку із усуненням недоліків, визначених в ухвалі судді від 06.02.2018.

Згідно розпорядження керівника апарату Самарського районного суду м. Дніпропетровська № 61-р від 10.04.2018 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв'язку із звільненням ОСОБА_6 з посади судді у відставку, здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2018 цивільну справу розподілено судді Маштака К.С. 13.04.2018 дану справу прийнято до провадження суддею Маштаком К.С.

Розгляд справи було здійснено у порядку ч. 2 ст. 31 ЦПК України, за змістом якої справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення та заперечення представників сторін, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

06.06.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

09.07.2002 між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, яке було видане відділом реєстрації актів громадянського стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с. 5). 09.09.2003 у сторін народилась донька ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с. 6).

09.02.2008 у сторін народилась донька ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 7).

Окрім того, судом встановлено, що діти позивача та відповідача навчаються у школі та є ученицями 4 та 9 класів, у м. Братіславі (а.с. 82-85).

Інші документи надані на підтвердження витрат позивача на утримання дітей до уваги судом не беруться, оскільки відповідні докази надані без перекладу на українську мову, у передбаченому чинним законодавством порядку.

Наданий позивачем screenshot повідомлень позивача, судом не може бути взятий до уваги, з огляду на відсутність можливості встановити адресу відправлення наданих повідомлень та ініціювати їх адресата.

Відповідно до копії паспорту, наданої позивачем, а також копії довіреності виданої представнику позивача адреса місця проживання позивача зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14-17, 23).

Згідно копії довіреності, виданої приватним нотаріусом, на уповноваження представника відповідача, адреса мешкання останнього зазначена у м. Дніпро, по вул. 20 років Перемоги, 49/114 (а.с.44-45).

Як вбачається із копії паспорта відповідача, відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, адреса проживання відповідача зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.19-21, 73-76, 114-117).

В ході судового розгляду було встановлено, що сторони проживають за межами України, для представлення своїх інтересів уповноважили представників.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20.11.59, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства").

Окрім того, згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.0.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та на теперішній час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет України на 2018 рік" встановлено, що прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року складає 1 860, 00 грн.

Враховуючи вищенаведені обставини, з метою захисту прав дитини, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача у межах ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет України на 2018 рік" та ст. 182 СК України.

В той же час, суд зазначає, що підстави для стягнення аліментів, у розмірі, що перевищує передбачений законодавством мінімум має бути в суді доведено наявністю інших необхідних витрат (окрім додаткових витрат), а також, можливістю боржника сплачувати аліменти у відповідній частині.

Проте, позивач, при зверненні до суду вказаних вище доказів не надала, а тому, підстави для стягнення з відповідача аліментів на дітей у розмірі по 2500 грн. на кожну дитину окремо, з огляду на відсутність об'єктивних та достатніх доказів задоволенню не підлягає.

Також, суд при розгляду даного позову звертає увагу відповідача, що утримання своїх дітей є першочерговим обов'язком батьків (відповідачем не надано жодного доказу матеріальної допомоги дітям), які не повинні бути позбавлені матеріального забезпечення від матері та батька через відсутність між ними взаєморозуміння.

Крім того, посилання відповідача на те, що ним залишено позивачу нерухоме майно, автомобіль та бізнес, по-перше є його власним рішення, (рішення про визнання відповідача недієздатним суду не надано), а у разі незгоди, відповідач не позбавлений подати до суду відповідний позов, по-друге, вказане не є підставою для несплати аліментів на утримання дітей. Більш того, вказані посилання відповідач жодним чином не підтвердив.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 181, 182, 184 СК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 31, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

ВИРІШИВ

ОСОБА_7 Олександрівни про стягнення аліментів на утримання дітей - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2), аліменти в твердій грошовій сумі на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 930,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2), аліменти в твердій грошовій сумі на утримання доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі 930,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення здійснювати з 01.02.2018 і до досягнення дітьми повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

В іншій частині позову відмовити повністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08.06.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак