Номер провадження 22-ц/775/893/2018
Головуючий у 1 інстанції Хомченко Л.І.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 червня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Краснощокової Н.С.

за участі секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №219/11206/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3,

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2018 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області, о 09 годині 59 хвилин,

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2008 року з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягненням ним повноліття. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 про зменшення розміру раніше стягнутих аліментів на утримання сина частково: змінено розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 300 гривень щомісячно, з подальшою індексацією, до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що на теперішній час визначений судом розмір аліментів на утримання дитини не відповідає вимогам закону, просила змінити розмір аліментів на утримання дитини до ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: змінено розмір аліментів, визначених рішенням Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, і не більше 10 прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, до досягнення повноліття.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, ставить питання про скасування рішення суду через порушення судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та, задовольняючи позовні вимоги, послався на збільшення розміру пенсії відповідача, проте позивач у своєму позові на зазначені обставини не посилалась як на підставу позову. Також, суд першої інстанції не взяв до уваги письмові докази, які були підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини, а саме те, що відповідач є інвалідом ІІІ групи, має другу дитину, потрібне лікування та інше. Крім цього, суд першої інстанції не мав повноважень змінювати рішення Апеляційного суду Донецької області, яким було визначено аліменти у твердій грошовій сумі. При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції не врахував матеріальний стан відповідача. Суд не взяв до уваги, що 50% його доходу йде на погашення заборгованості. Також, суд першої інстанції не взяв до уваги, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п.1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2, доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2008 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягненням ним повноліття.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року змінено розмір аліментів та вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції врахував майновий стан як позивача, так і відповідача та виходив з того, що матеріальний стан відповідача змінився, розмір його пенсії збільшився, а тому, раніше визначений рішенням Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року розмір аліментів у 300 гривень, підлягає зміні.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З огляду на наведене, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, дійшов вірного висновку про можливість зміни розміру аліментів шляхом їх присудження в частках від заробітку (доходу) батька.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо зміни судом першої інстанції підстав позову колегія суддів апеляційного суду зазначає.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1, як на підставу позову, посилається на вимоги ст.192 СК України, в якій закріплено право як одержувача, так і платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них звертатись з відповідним позовом до суду.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині також не знайшли свого підтвердження, крім того, спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою, зі змісту якої вбачається збільшення розміру отримуваної відповідачем пенсії, що повністю узгоджується із висновками суду першої інстанції про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання сина в більшому розмірі.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення, не знайшли свого підтвердження, оскільки, як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд, вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, виходив саме зі зміни матеріального стану відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, судом не було враховано та не надано оцінку тому, що відповідач є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію, не працює, а також, сплачує заборгованість по аліментах не знайшли свого підтвердження, оскільки, як убачається зі змісту рішення, суд першої інстанції дослідив відповідні письмові докази та надав їм оцінку, порушень вимог процесуального закону судом апеляційної інстанції не встановлено.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: