Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 299/2867/15-ц

провадження № 61-5941св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк»,

представники позивача: Швед Василь Ярославович, Михайлишин Віталій Миколайович,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Фазикош Г. В., Бисаги Т. Ю., Куцина М. М.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі -

ПАТ «ВіЕс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, закріплення прав управителя та виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 29 листопада 2007 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № KF41290 у розмірі

30 000 доларів США під 13 % річних з кінцевим терміном повернення до

28 листопада 2017 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 29 листопада 2007 року між банком та

ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останній передав банку в іпотеку житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1500 га, розташовану за цією ж адресою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. У зв'язку із неналежним виконанням

ОСОБА_5 своїх зобов'язань утворилась заборгованість у розмірі

11 177,32 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного Банку України, станом на 09 вересня 2015 року становить 250 561,16 грн, з яких:

9 894,47 доларів США (221 803,60 грн) - борг за кредитом;

858,12 доларів США (19 236,41 грн) - борг за відсотками;

9 521,14 грн - пеня.

З урахуванням викладеного, ПАТ «ВіЕс Банк» просило в судовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, площею 0,1500 га, розташовані по АДРЕСА_1, та виселити відповідачів.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені у зв'язку із не співмірністю суми заборгованості за кредитом та вартістю іпотечного майна.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «ВіЕс Банк».

Звернуто стягнення на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 90,1 кв. м, житловою площею 54,8 кв. м, що на плані значиться під літ. «А», котельня - «Б», літня кухня - «В», сарай - «Г», уборна - «Д», сарай - «Е», сарай - «Ж», гараж «З», сарай - «И», огорожа - цифри «1-2», колодязь - цифра «3», та земельну ділянку, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_1, шляхом продажу майна

ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмету іпотеки тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти, одержані від реалізації скерувати на задоволення позовних вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором від 29 листопада

2007 року № KF41290 у розмірі 11 177,32 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного Банку України, станом на 09 вересня 2015 року, 250 561,16 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд виходив із того, що у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань боржником за кредитними договорами, позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим.

27 жовтня 2016 рокуОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, заявником заявлено клопотання про зупинення виконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 не погоджується з розрахунком кредитної заборгованості зробленим банком, а також посилається на те, що скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, належним чином не перевірив надані докази у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2016 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами установлено, що 29 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № KF41290, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 30 000,00 доларів США, зі строком на 10 років, кінцевий строк повернення кредиту - не пізніше 28 листопада 2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних, а у випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та/або проценти - у розмірі 18,00 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами 29 листопада 2007 року укладено іпотечний договір.

Відповідно до пункту 2 вказаного іпотечного договору в іпотеку передано наступне належне ОСОБА_5 нерухоме майно: жилий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,1500 га за вказаною адресою, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Пунктом 4 іпотечного договору передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору, а також відшкодувати витрати, пов'язані з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрати на утримання і збереження предмета іпотеки, витрати на страхування предмета іпотеки, збитки завдані порушенням основного зобов'язання чи умов даного договору.

Відповідно до пункту 14 іпотечного договору право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя: а) у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання; б) у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 09 вересня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 11 177,32 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України становить 250 561,16 грн, з яких: 9 894,47 доларів США (221 803,60 грн) - заборгованість за кредитом, 858,12 доларів США (19 236,41 грн) - заборгованість за відсотками та 424,73 грн - пеня.

Про наявність заборгованості за кредитним договором, її розмір та необхідність погашення ОСОБА_5 був повідомлений шляхом направлення йому повідомлення про порушення основного зобов'язання з вимогою погасити заборгованість за кредитом достроково, а також з попередженням про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки.

Встановлено, що вказана вимога банку не виконана та заборгованість за кредитним договором позичальником не погашена.

Частина 1 статті 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання обома сторонами.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 34 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказів на підтвердження погашення кредитної заборгованості за вказаним договором, ОСОБА_5 до судів попередніх інстанцій не було надано.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, встановивши, що зобов'язання за кредитним договором не виконується, внаслідок чого утворилась заборгованість перед ПАТ «ВіЕс Банк», з урахуванням вимог частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку», дійшов обґрунтованого висновку про звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_5

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії) (частина третя статті 436 ЦПК України).

Враховуючи те, що ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2016 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня

2016 рокудо закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області

від 04 жовтня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В. М.Коротун

В. І.Крат

В. П.Курило