Ухвала

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 161/11772/16-ц

провадження № 61-22448 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 13 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю,

В с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з указаним позовом до ОСОБА_5, посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 ними придбано квартиру АДРЕСА_2 та гараж НОМЕР_1 в ГК « Ветеран-2» по вул. Конякіна, 24-А в м. Луцьку.

Просив суд визначити, що йому належить по ? частці вказаних квартири та гаража.

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області із зустрічним позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що спірну квартиру придбано за належні їй кошти, які вона отримала як компенсацію за свою частку у приватизованій квартирі АДРЕСА_1.

Просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на спірну квартиру.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Волинської області від 13 лютого 2018 року, первісний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визначено, що ОСОБА_4 належить у спільному сумісному майні подружжя ? частини гаража НОМЕР_1 в ГК «Ветеран-2» по вул. Конякіна, 24-А в м. Луцьку. У задоволенні решти позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

23 березня 2018 року ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, надіслала засобами поштового зв'язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 13 лютого 2018 року.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 не надано достатніх доказів на підтвердження джерел набуття спірної квартири за її особисті кошти.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 03 травня 2018 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Пророка В.В.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2001 року по 22 вересня 2016 року.

За цей час ними придбано гараж НОМЕР_1 в ГК «Ветеран-2» по вул. Конякіна, 24-А в м. Луцьку, на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 2012 року.

11 жовтня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_8, було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_2, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5

Частиною першою статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Спірну квартиру придбано ОСОБА_5 за кошти, передані їй, як компенсація за її частку в іншій приватизованій квартирі, яка знаходиться на АДРЕСА_1, а отже не може бути визнана спільним сумісним майном подружжя та підлягати поділу

Враховуючи наведене, суди дослідивши усі наявні в справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшли правильного висновку про те, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_5

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

Ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 13 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити ОСОБА_4

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська