27.03.2018 637/199/18
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2018 року с.м.т.Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого - Тордія Е.Н. за участю секретаря - Сергієнко В.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 05 липня 2017 року, між нею та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого останній отримав 30 000.00 гривень з умовою їх повернення до 01 лютого 2018 року. Договір укладений у письмовій формі у вигляді розписки. До закінчення зазначеного строку, відповідачем було повернуто частину боргу, яка склала 8 800.00 грн. Сума не повернутого залишку боргу становить 21 200.00 грн. Враховуючи викладене просить стягнути залишок заборгованості згідно розписки в сумі 21 200.00 грн. Також прохала стягнути 3% річних на підставі невиконання грошового зобов'язання в сумі 45.30 грн та судові витрати, які становлять 711.85 грн.

В судове засідання позивач не з'явилася надала до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, та просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився надав до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за своєї відсутності, та проти задоволення позову стягнення з нього заборгованості за договором позики, також 3% річних за прострочення повернення боргу в сумі 21 245.30 та судового збору в розмірі 711.85 грн., не заперечує.

Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності позивача та відповідача, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2017 року між позивачем та відповідачем в письмовій формі укладений договір позики, за умовами якого, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 30 000.00 грн., а відповідач зобов'язався повернути йому таку ж суму позики у строк до 01 лютого 2018 року.

Позивач свої обов'язки виконала, передавши відповідну суму. Відповідач свої зобов'язання виконав частково, повернувши 8 800.00 грн., які були отримані позивачем, про що свідчить розписка позивача та відповідача додана до матеріалів справи. Остання сума боргу залишається до теперішнього часу не повернутою.

Відповідно до положень ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошових коштів.

Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В правових позиціях Верховного Суду України викладених у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Отже, надана до суду розписка , викладена у письмовій формі виступає у якості договору позики, має реальни харйактер і є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Окрім того згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому (позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу (боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми).

Дану правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року у справі 309/3458/14-ц.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Таким чином, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, згідно положень ст. 133, 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81,89, 133, 141, 200, 223, 247, 263-265, 274 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 533, 625, 635, 1046-1050 Цивільного кодексу України ,суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце роботи не відоме паспорт (серія НОМЕР_3 виданий Шевченківським РВ УМВС України в Харківській області від 04 червня 2003 року) інд. код НОМЕР_1, мешкаючого АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка народилася у м.Харкові, інд. код НОМЕР_2, мешкаючої АДРЕСА_2, суму боргу за договором позики від 05 липня 2017 року 21 245.30 грн., судові витрати у сумі 711.85 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи,зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

СУДДЯ: