Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визнання особи такою, що втратив право проживання у будинку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_2, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визнання особи такою, що втратив право проживання у будинку.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Транспортна, 38, що підтверджується договором дарування № 3616 від 04.11.2010 року, нотаріально завіреним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3, та витягом № 33504756 від 18.03.2012 року про державну реєстрацію прав власності на обєкт незавершеного будівництва за адресою м. Ужгород, вул. Транспортна, 38, виданим Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгород» Ужгородської міської ради Закарпатської області.

Позивач зазначає, що за вказаною проживає разом з девятьма дітьми та колишнім чоловіком ОСОБА_2. Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2018 року, шлюб, укладений 10 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис № 452, та видане свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 120203 було розірвано.

Проте, відповідач надалі проживає у належному ОСОБА_1 будинку, за адресою, м. Ужгород, вул. Транспортна, 38, у звязку з чим позивач просить суд визнати його таким, що втратив право проживання у будинку за адресою м. Ужгород, вул. Транспортна, 38.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом належним чином повідомлені, про причини неприбуття суд не повідомили.

Відповідач в судове засідання повторно не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом двічі повідомлений належним чином.

Судове засідання у справі було призначене на 18.05.2018 року на 09 год. 40 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 28.05.2018 року.

Розглянувши подані сторонами докази та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи, а саме з договору дарування № 3616 від 04.11.2010 року, нотаріально засвідченого нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3, та витягом № 33504756 від 18.03.2012 року, про державну реєстрацію прав власності на обєкт незавершеного будівництва за адресою м. Ужгород, вул. Транспортна, 38, виданим Комунальним підприємством «Бюро

технічної інвентаризації м. Ужгород» Ужгородської міської ради Закарпатської області, підтверджується, що будинок за адресою: м. Ужгород, вул. Транспортна, 38 належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_4 (1/2), ОСОБА_5 (1/4) та ОСОБА_6 (1/4).

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2018 року у справі № 308/12251/17 шлюб, укладений 10 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис № 452, та видане свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 120203, було розірвано. Після розірвання шлюбу відновлено ОСОБА_1 дошлюбне прізвище - «Стружак».

В ході розгляду зазначеної справи судом встановлено, що 10 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис № 452, згідно свідоцтва про шлюб серії І-ФМ № 120203.

Позивач та відповідач мають спільних дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 167530 від 07 травня 2010 року), ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 213251 від 13 грудня 2011 року), ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 267032 від 23 серпня 2013 року) та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4(свідоцтво про народження серії І-ФМ № 349985 від 06 липня 2016 року), які на даний момент проживають з позивачкою.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 156 Житлового кодексу України, Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не

потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Як встановлено ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України Якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Отже для застосування цієї правової норми необхідна обовязкова наявність двох умов: а) систематичне порушення правил співжиття, б) вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Доказом застосування мір попередження і громадського впливу можуть служити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Одні лише факти звернення у відповідні органи зі скаргами на порушення правил суспільного співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення. Виселення без надання іншого житлового помешкання обумовлено ще і безрезультатністю застосованих до винної особи заходів попередження і суспільного впливу. Отже, законодавством встановлений чіткий порядок для виселення інших осіб, які проживають разом з власниками житла.

Наданими суду доказами також підтверджується, що стосовно відповідача ОСОБА_2 був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173 - 2 КУпАП за вчинення сварки із громадянкою ОСОБА_1, проте доказів притягнення його судом адміністративної відповідальності за цим протоколом суду не надано.

Позивачем суду також наданий висновок від 30.10.2017 року Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області з якого вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 01.10.2017 року близько 21 год. 00 хв. перебуваючи за місцем їх спільного проживання із ОСОБА_1ОЛ. за адресою: м. Ужгород, вул. Транспортна, 38, вчинив з останньою сварку, в ході якої плював їй в обличчя, на що вона відштовхнула чоловіка від себе, а він наніс їй руками удари по голові, потім ще наносив удари ногою в область грудей, а також наносив удари по обличчю і тілу сину ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6

Позивач також надав суду талон повідомлення № 1248 про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 08.05.2018 року, проте взагалі не зрозуміло яка особа та про який злочин повідомила орган поліції.

Суду також наданий лист від 02.03.2018 року № 27а/з/106/25-1-18 Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, відповідно до якого ОСОБА_1 12 разів зверталася до органів поліції із заявами про вчинення чоловіком ОСОБА_2 із нею сварок на ґрунті вживання алкогольних напоїв, а саме: 29.05.2017 року о 22 год. 38 хв., 27.06.2017 року о 23 год. 06 хв., 01.10.2017 року о 23 год. 30 хв., 02.10.2017 року о 16 год. 28 хв., 19.12.2017 року о 20 год. 40 хв., 23.12.2017 року о 09 год. 47 хв., 30.12.2017 року о 18 год. 01 хв., 30.12.2017 року о 20 год. 28 хв., 07.02.2018 року о 19 год. 41 хв., 06.03.2018 року о 13год. 51 хв., 06.03.2018 року о 14 год. 04 хв. та 07.03.2018 року о 13 год. 56 хв.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що відповідач ОСОБА_2 був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173 2 КУпАП, а саме за постановами: від 27.01.2015 року у справі № 308/16436/14-п, від 24.05.2016 року у справі № 308/4529/16-п, від 21.02.2018 року у справі № 308/524/18, від 26.02.2018 року у справі № 308/217/18, та від 13.03.2018 року у справі № 308/55/18.

З тексту вищевказаних постанов вбачається, що правопорушення ОСОБА_2 вчинялися відносно його дружини - позивача по справі ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги той факт, що відповідач - ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття, робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу, які неодноразово застосовувалися судом щодо нього виявились безрезультатними, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у якій зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у звязку з чим суд, вважає за необхідне витрати із сплати судового збору в сумі 640,00 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. ст. 10, 81, 83, 141, 223, 229, 263, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 116, 157 ЖК Української РСР суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визнання особи такою, що втратив право проживання у будинку задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Транспортна, 38.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Транспортна, 38, номер і серія паспорту суду невідомі, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Транспортна, 38, НОМЕР_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, витрати із сплати судового збору в сумі 640,00 (шістсот сорок гривень 00 коп.).

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_12