АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3645/18 Справа № 209/1003/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року у цивільній справі за поданням головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року тимчасово обмежено громадянку України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязання згідно виконавчого листа № 484/913/15-ц, виданого 20 травня 2015 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 1 186 471,87 грн.

В апеляційній скарзі, поданій 05 квітня 2018 року, ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем при зверненні до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, не надано будь-яких доказів про її належне повідомлення про відкриття виконавчого провадження та ухилення від виконання зобовязань згідно рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, суд апеляційної інстанції у складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, що на виконанні у Дніпровському відділі Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 484/913/15-ц , виданого 20 травня 2015 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 1 186 471,87 грн.

Задовольняючи поданняпро встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника, суд виходив з того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, на виклики до державного виконавця не зявляється та нехтує законними вимогами державного виконавця.

Проте з такими висновками суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 377-1 ЦПК України, в редакції, що діяла до 14 грудня 2017 року, визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, державний виконавець не прийняв до уваги, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від виконання (ч.1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», п.18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали). У звязку з цим, державному виконавцю необхідно було надати суду належні та допустимі докази того, що дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково, зокрема докази того, що він має змогу виконувати зобовязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин і таке інше.

Саме невиконання боржником самостійно рішення суду протягом строку наданого держвиконавцем (зазначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження), не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обовязків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів подання та виконавчого провадження.

З копій документів, що додані державним виконавцем до подання (постанова про відкриття виконавчого провадження, виконавчий лист, довідка ПАТ КБ «ПриватБанку) /а.с. 4-5/, - не вбачається ухилення ОСОБА_2 від виконання покладених на неї рішенням суду обовязків.

Доказів належного примусового виконання рішення суду державним виконавцем у встановленому законом порядку та ухилення боржника від примусового виконання судового рішення державним виконавцем теж суду не надано.

Крім того, відкриваючи виконавче провадження державний виконавець не прийняв до уваги зазначену у виконавчому листі адресу боржника ОСОБА_2(АДРЕСА_1), та відкрив провадження за іншою адресою (Дніпропетровська обл., м.Дніпродзержинськ, пр.50 років СРСР, 1Д - 25), тим самим позбавив боржника належного сповіщення та можливості дізнатися про відкриття виконавчого провадження.

Отже, державним виконавцем, в порушення вимог законодавства, не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження своїх вимог, як і не доведено ті обставини, на які він посилається в своєму поданні.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, а у задоволенні поданняголовного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 441 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року, скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_4

ОСОБА_5