Справа № 211/3780/17
Провадження № 2/211/296/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 березня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Структурного підрозділу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» Гірничо-збагачувальний комплекс «Укрмеханобр» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 320 000 гривень без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб за спричинену моральну шкоду в звязку з втратою здоровя на виробництві. В обґрунтування зазначила, що працювала на підприємстві відповідача на умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві 10 років 10 місяців. У лютому 2012 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол №278 промислової медицини їй було встановлено професійне захворювання. По вказаному факту було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання № 01/12 від 14.02.2012 р. де встановлено, що відповідачі протягом тривалого часу грубо порушували ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпПУ, що саме призвело до виникнення у неї професійного захворювання. За висновками МСЕК від 14.03.2012 р. серії 10ААА №073428 їй була первинно встановлена втрата працездатності в розмірі 30% та 3 група інвалідності. Однак в звязку з професійним захворюванням змінився її спосіб та якість життя, що завдає їй моральних страждань, в тому числі при виконанні домашньої роботи, вона потербує сторонньої допомоги, що змінило звичний уклад її життя. При захворюванні її повне одужання неможливе і перспектива в майбутньому переносити білі, постійно лікуватись, спричиняє їй моральні страждання, в звязку з чим вважає, що відповідач зобовязаний їй відшкодувати моральну шкоду в заявленому розмірі.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, до суду надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивач дійсно працювала на підприємстві та отримала професійне захворювання. Проте зазначають, що 14 лютогно 2012 року позивачка звернулася до начальника СП ПрАТ «ММК ім. Ілліча» ГЗК «Укрмеханобр з заявою, в якій просила в звязку з отриманим нею професійним захворюванням та постійним відчуттям душевних страждань, виплатити їй одноразову моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Згідно видатного ордеру від 12.03.2012 р. позивачка отримала вказані кошти, про що свідчить її підпис у ордері. Оскільки моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів, просять в задоволенні позову відмовити, судове засідання провести за відсутності представника.

Представником позивача в порядку ст. 179 ЦПК України подано до суду відповідь на відзив відповідача, в обгрунтування якого зазначено, що на час написання позивачем заяви від 14.02.2012 р. та отримання нею виплати в сумі 1000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, їй не було встановлено стійка втрата працездатності та інвалідності. Так, відповідно до Листа ВССУ "Аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків" від 01.09.2011 р., при вирішенні питання про право потерпілого на відшкодування моральної шкоди суди правильно виходили з вимог статей 21, 28, 34 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Аналогічна правова позиція міститься в постановах ВСУ від 21.11.2011 р. (№6-59цс11), від 19.12.2011 р. (№ 6-74цс11), від 07.11.2012 р. (№ 6-131цс12). Також, враховуючи п. 8 ст. 36 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань ї членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від настання страхового випадку. Висновок МСЕК від 14.03.2012 р. про втрату позивачкою 30% професійної працездатності та встановлення їй 3 групи інфалідності створив нові (інші) передумови для відшкодування моральної шкоди відповідачем, так як змінив (погіршив) трудовий статус позивачки, можливість нового працевлаштування, обумовив зміни в організації життя та побуту останнього, тому факт виплати відповідачем позивачці 1000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди не є підставою для відмови у позові. Крім того, враховуючи судову практику 2012 р. в подібних спорах, виплата позивачці такої суми свідчить про свідоме введення її в оману, окільки виплати проводилися в розмірі від 15000,00 грн. до 22000,00 грн., тому наполягає на задоволенні позову.

Представником відповідача в порядку ст. 180 ЦПК України подано до суду заперечення на відповідь позивача на відзив відповідача, з якої вбачається, що зазначені представником позивача норми та посилання на практику ВСУ стосується виключно здійснення виплат Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України та жодним чином не позбавляє права ПрАТ "ММК ім. Ілліча" здійснити виплату моральної шкоди в добровільному порядку в будь-який час після настання професійного захворювання, що підтверджується висновком ВСУ в постанові № 6-210цс17 від 22.03.2017 р., тому наполягає на тому, що подвійне стягнення моральної шкоди діючим законодавством не передбачено та просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_1 з 01.02.1998 р. по 09.03.1998 р., працювала машиністом конвеєра 2 розряду, та з 11.04.2001 р. по 21.03.2012 р. сепараторником 4 розряду карєру «Північний», дробильно-сортувальної фабрики структурного підрозділу гірничозбагачувального комплексу «Укрмеханобр», Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (а.с. 27-32 копія трудової книжки).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 02 лютого 2012 року № 278, ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання: «Радикулопатія С5-С7, і L4, L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і мязові-тонічним синдромами, артрозом колінних суглобів ПФ другого ступеню (а.с. 9 копія висновку).

Згідно висновків МСЕК серії 10 ААГ №034429 від 23.02.2016 р. позивачу ОСОБА_1 повторно встановлено 30 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності ( а.с.5 копія довідки).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14 лютого 2012 року встановлено, що позивач працюючи на підприємстві ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» виконувала роботи, які з причин конструктивних недосконалостей технологічного обладнання дробально-сортувальної фабрики та несистематичного використання засобів малої механізації характеризувались важкою фізичною працею в параметрах, що перевищували гранично допустимі. Причина виникнення професійного захворювання: робота на протязі 17 років в умовах важкої фізичної праці, параметри якої перевищували гранично допустимі. (а.с. 4 копія акту).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України ).

Разом з тим, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

За змістом частин 1, 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 р. № 392/584/16ц.

Судом встановлено, що між сторонами досягнуто домовленості щодо розміру і порядку відшкодування моральної шкоди, про що свідчить заява ОСОБА_1 від 14 лютого 2012 року, надана відповідачем в якості обґрунтування відзиву на позов, відповідно до якої позивач отримала грошове відшкодування завданої їй моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн.

З урахуванням вищезазначених норм матеріального права та встановлених обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки подвійне стягнення моральної шкоди діючим законодавством не передбачено.

Суд не бере до уваги посилання позивача на лист ВССУ від 01.09.2011 р. та наведену практику ВСУ, оскільки вказані посилання стосуються виключно здійснення виплат Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України та жодним чином не позбавляють права відповідача здійснити виплату моральної шкоди в добровільному порядку в будь-який час після настання професійного захворювання.

Судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 233,237-1 КЗпП України, ст..ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 26.03.2018 р.

Суддя Д.М.Ніколенко