Дата документу 29.11.2018 Справа № 331/1430/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/1430/18Головуючий у 1-й інстанції Антоненко М.В.
Пр. № 22-ц/807/1042/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (нова назва) на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2018 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-4), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором №б/н від 04.06.2007 року станом на 31.12.2017 року у розмірі 98267,59 грн. та складається з: 8498,62 грн. - заборгованості за кредитом, 81301,47 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3550 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 4667,50 грн. - штрафу (процентна складова), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1762,00 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2018 року (а.с.31) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом Банку відкрито.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2018 року (а.с. 99-104) у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено.

Відповідач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 106-123) просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 126).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 127), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 130).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_3 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі у встановлений апеляційним судом 15-денний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у цій справі (05.11.2018 року, поштове повідомлення а.с. 129) по 20.11.2018 року включно.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні його позову цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 253, 256-258, 266 -267 ЦК України, постановами Верховного суду України від 30.09.2015 по справі 6-154цс15, від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, постановою Верховного Суду від 28.02.2018 року по справі №638/10895/14-ц, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст.12-13, 76, 81, 141, 263-265ЦПК України та виходив із того, що позов Банку поданий зі спливом позовної давності, про застосування якої просила відповідач ОСОБА_3 у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

В силу вимог ст. 263 ЦПК України 1. судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; 2. законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.3. судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; 4. при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; 5 обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; 6. якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно із ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 2. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи, має місце у цій справі неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін - Банку та ОСОБА_3 № б/н від 04.06.2007 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) та складається із заяви позичальника ОСОБА_3 від 04.06.2007 року (а.с. 11), Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 12-17) тощо, з якими відповідач ОСОБА_3 погодилась у повному обсязі, підписавши заяву позичальника від 04.06.2007 року (а.с. 11) та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, штрафів тощо.

Умови та правила надання банківських послуг Банку знаходяться в загальному доступі, якщо відповідач вважала за необхідне додатково ознайомитись із останніми, вона мала для цього всі необхідні можливості.

Суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов'язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку (п. 3.2. Умов а.с.13) та процентну ставку (п. 5.8 Умов а.с.17), на що відповідач ОСОБА_3 дала згоду, підписавши вищезазначену заяву від 04.06.2007 року (а.с.11).

Повідомлення відповідача про новий розмір процентної ставки включається до виписки за рахунком відповідача (а.с. 49-60).

Праву Банка змінювати фінансові умови надання кредиту кореспондується обов'язок відповідача отримувати виписки по картковим рахунках та операціях по картрахунках (п.6.3 Умов та правил а.с. 15).

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 користувалась вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконувала своїх зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані їй Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком (доданим Банком до позову у цій справі а.с. 5-10), випискою Банку по рахунку відповідача (наданою Банком суду першої інстанції до відповіді на відзив відповідача а.с. 49-61).

У зв'язку із чим, у відповідача, як позичальника, перед Банком виникла вищезазначена заборгованість за вищезазначеним кредитним договором, у тому числі у вигляді заборгованість за договором №б/н від 04.06.2007 року станом на 31.12.2017 року у розмірі 98267,59 грн. та складається з: 8498,62 грн. - заборгованості за кредитом, 81301,47 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3550,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 4667,50 грн. - штрафу (процентна складова) (а.с. 5-10), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

Розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_3 перед Банком (а.с. 5-10) та виписка Банку по рахунку останньої (а.с. 49-61) є належними (письмовими), достатніми доказами заборгованості відповідача ОСОБА_3 перед Банком у цій справі.

Останні відповідачем ОСОБА_3 у встановлений ЦПК України спосіб не спростовані у цій справі.

Відповідач ОСОБА_3 у своєму відзиві на позов Банку у цій справі у суді першої інстанції просила застосувати строк позовної давності (а.с. 38-40).

Дійсно, в силу вимог ст. 267 ч.ч. 3-4 ЦК України сплив позовної давності загальної (трирічної - ст. 257 ЦК України) чи спеціальної (однорічної - ст. 258 ЦК України), про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки…тощо (ст. 266 ЦК України).

Однак, суд першої інстанції при застосуванні строку позовної давності у цій справі не звернув належної уваги на наступне.

За умовами вищезазначеного кредитного договору сторін визначено, що строк дії договору відповідає строку дії картки, тобто до 30.06.2015 року (довідка а.с. 62,88).

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача 15.02.2018 року (відмітка суду на позові а.с. 2), тобто в межах 3-річного загального строку позовної давності з 30.06.2015 року, тобто з дня настання остаточного строку для виконання основного зобов'язання у вигляді сплати тіла кредиту, відсотків та комісії.

Тобто, Банк мав право у цій справі на стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.06.2007 року станом на 31.12.2017 року у розмірі у розмірі 13504,35 грн., яка складається з: 8119,18 грн. - заборгованості за кредитом, 3954,01 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом, 550,00 грн. - заборгованості за комісією, штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн., штрафу (процентна складова) - 631,16 грн. (а.с.10).

Оскільки, хоча, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Проте, апеляційним судом встановлено, що вищезазначені суми тіла кредиту, відсотків та комісії до закінчення строку дії картки та, відповідно, строку дії договору - 30.06.2015 року були нараховані Банком в межах строків позовної давності, зокрема загального (трирічного), враховуючи постійні переривання останнього (майже щомісячні проплати відповідача, зокрема остання 27.12.2014 у сумі 536,00 грн. а.с. 10, в силу вимог ст. 264 ч. 3 ЦК України: після переривання перебіг загальний трирічний строк позовної давності починається заново).

Встановлено, що пеня за вищезазначеним договором Банку відповідачу взагалі не нараховувалась, лише комісія (а.с.10 зворот), хоча колонка у розрахунку Банку має назву «сума комісії та пені» (а.с.5).

Для нарахування Банком комісії застосовується загальний 3-річний строк позовної давності, оскільки остання відноситься до основного боргу.

А штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 15 зворот) нараховувались Банком безпосередньо при подачі вищезазначеного позову до суду 02.02.2018 року (а.с.4) від суми цього позову, та відповідно, нараховані Банком у межах спеціального (однорічного) строку позовної давності.

Штраф (фіксована частина) 250,00 грн. підлягав стягненню з відповідача на користь Банку повністю, а штрафу (процентна складова) лише частково у сумі 631,16 грн. (розрахунок: 5% від суми задоволених позовних вимог Банку 12623,19 грн. (розрахунок: 8119,18 грн. - заборгованості за кредитом + 3954,01 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом + 550,00 грн. заборгованості за комісією).

Проте, Банком були безпідставно нараховані у цій справі відповідачу ОСОБА_3 відсотки у сумі 77347,46 грн. (розрахунок: 81301,47 грн. - 12073,19 грн.) та комісія в сумі 3000,00 грн. (розрахунок: 100,00 грн. *30) після закінчення строку дії картки (договору) 30.06.2015 року і до станом на 31.12.2017 року, у стягненні яких суд першої інстанції мав відмовити у цій справі не за позовною давністю, а за безпідставністю їх нарахування Банком, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який суд першої інстанції мав враховувати в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.

Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування …право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та комісії за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2018 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов Банку задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.06.2007 року станом на 31.12.2017 року у розмірі 13504,35 грн., яка складається з: 8119,18 грн. - заборгованості за кредитом, 3954,01 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом, 550,00 грн. - заборгованості за комісією, штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн., штрафу (процентна складова) - 631,16 грн. , в решті позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 п. 13 ЦПК України у разі задоволення позову Банку у цій справі лише частково, останній має право на стягнення з відповідача ОСОБА_3 судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 605,35т грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову 1762 (а.с.1) +судовий збір за подачу апеляційної скарги 2643,00 грн. (а.с. 118) = 4405,00 грн.; сума задоволених позовних вимог 13504,35 грн. * судовий збір 4405,00 грн./ сума заявлених позовних вимог 98267,59 грн. = 605,35 грн.).

Керуючись ст.ст. 12, 141, 368, 371 - 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.06.2007 року станом на 31.12.2017 року у розмірі 13504,35 грн., яка складається з: 8119,18 грн. - заборгованості за кредитом, 3954,01 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом, 550,00 грн. - заборгованості за комісією, штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн., штрафу (процентна складова) - 631,16 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, провязані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 605,35 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 29.11.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.