ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/2148/16 Номер провадження 22-ц/814/597/18Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Пилипчук Л.І., Дряниці Ю.В.

розглянула у письмовому провадженні в залі апеляційного суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Тесленко Т.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

22.11.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з вказаним позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

21.05.2018 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», що згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства», не є перетворенням підприємства, не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов'язаних зі зміною назви.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодилось Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» прохає скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник банку посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження доказів та дійсних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Вказує, що згідно розрахунку заборгованості відповідач здійснював погашення кредиту у період часу з 30.11.2012 по 24.01.2014 р. р., проте суд не надав оцінку вказаному факту, а висновок експерта складений з порушеннями Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, оскільки вільні зразки підписів не відповідають об'єкту дослідження за датою, формою документа та цільовим призначенням, так як надані в меншій кількості, ніж потрібно, а також не надано експериментальних та умовно-вільних зразків підпису.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Вказує, що позивач зобов'язаний був подати до суду першої інстанції всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. З заявами про витребування доказів до суду першої інстанції не звертався, а навпаки тривалий час не виконував вимоги суду щодо витребування Генеральної угоди та приєднання до Умов та Правил, які надав лише після звернення представника відповідача з заявою про забезпечення доказів.

Оскільки розрахунок заборгованості є похідним від Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та Умов і Правил, по якій, як установлено судом, відповідач не брав на себе жодних зобов'язань, необхідність у наданні оцінки вказаному розрахунку немає.

Крім цього, платежі на погашення кредиту здійснювалися відповідно до кредитного договору № SAMON5181 від 30.06.2006 р., а не на підставі Генеральної угоди б/н від 11.10.2012 р.

Доказів на спростування цього позивачем надано не було, як і не надано доказів про те, що відповідачем отримана картка від 11.10.2012 р. з терміном дії до 06/16 та отримання коштів. При цьому, вимогу визнати кредитний договір укладеним позивач не заявляв, як і не було ним заявлено клопотань про призначення у справі додаткової чи повторної почеркознавчої експертизи.

Посилання позивача на те, що ухвала суду про призначення експертизи постановлена пізніше, ніж надано експертний висновок, не відповідають дійсності.

Розгляд справи судом апеляційної інстанції проводиться в письмовому провадженні без виклику сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 11.10.2012 р., ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язалося надати ОСОБА_3 кредит у сумі 15253,85 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у визначеному Банком порядку.

У Генеральній угоді зазначено, що її підписанням особа приєднується до Умов та правил та Тарифів, які складають кредитний договір (а.с. 6-50).

Обґрунтовуючи позов, ПАТ КБ «Приватбанк» послався на те, що відповідно до умов вказаної Генеральної угоди б/н від 11.10.2012 р., яка підписана ОСОБА_3, йому надано кредитні кошти у сумі 15253,85 грн. Однак відповідач в порушення умов договору у встановлений строк не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно умов договору, у зв'язку з чим за ним станом на 08.11.2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 28959,61 грн. (а.с. 4).

Відповідач ОСОБА_3 у суді першої інстанції заперечував факт укладання та підписання вказаної Генеральної угоди б/н від 11.10.2012 р., отримання кредитної картки зі строком дії до 06/16 року, а кошти сплачував за кредитним договором від 30.06.2006 р. Тому вважає, що не повинен відповідати за зобов'язаннями, які на себе не брав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що відповідач не брав на себе зобов'язань за Генеральною угодою від 11.10.2012 р., яку не підписував, що підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи. Доказів про те, що відповідач отримав від позивача кредитну картку сі строком дії до 06/16, банком не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочин між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Частиною 2 статті 207 ЦК України, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

Згідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач в своєму позові посилається лише на невиконання умов Генеральної угоди, укладеної між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, та що відповідно цього кредитного договору йому було видано кредитну картку від 11.10.2012 з терміном дії до 06/16.

Разом з тим, доказів про те, що відповідачем була отримана зазначена кредитна картка суду надано не було.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.10.2017 р. (а.с. 140-141), призначено у даній справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо підпису під Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 11.10.2012 р., виконаного від імені ОСОБА_3.

Висновком № 90/91 комісійної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи, складеної 23.04.2018 р. експертами Полтавського відділення ХНДІ СЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса, підпис від імені ОСОБА_3 у графі «Подпись» розділу «От Банка (дата) (один "экземпляр оригинала договора мною получен») генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 11.10.2012 виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_3, а іншою особою (за умов відсутності інших варіантів підпису ОСОБА_3) (а.с. 172-175).

Встановивши, що відповідач ОСОБА_3 не підписував кредитний договір (Генеральну угоду від 11.10.2012 р. б/н), на підставі якого позивач просить стягнути на свою користь заборгованість, про що зокрема свідчить висновок судово-почеркознавчої експертизи від 23.04.2018 року № 90/91, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доказів отримання відповідачем ОСОБА_3 кредитної картки зі строком дії до 06/16 та коштів згідно кредитного договору б/н від 11.10.2012 р. позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано.

Також позивачем не було надано належних та допустимих доказів для спростування висновку судово-почеркознавчої експертизи від 23.04.2018 року № 90/91 та не заявлялося клопотань про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи.

Натомість, після відкладення розгляду справи за клопотанням представника позивача з метою звернення до Головного управління АТ «ПриватБанк» на предмет правильності та обґрунтованості вказаного висновку експертизи та встановлення наявності/відсутності причин та обставин, які б давали підстави для подальшої реалізації процесуальних прав щодо звернення до суду з обґрунтованою вимогою про призначення додаткової/повторної почеркознавчої експертизи, позивач свого представника до суду першої інстанції не направив та 07.08.2018 р. подав заяву про розгляд справи у відсутність представника банку.

Таким чином, вказаний висновок експерта обґрунтовано визнаний судом першої інстанції належним та допустимим доказом на спростування позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с. 5), не доводить факт укладення та підписання відповідачем кредитного договору від 11.10.2012 р. б/н, а також той факт, що у період з 30.11.2012 по 24.01.2014 р. р. кошти вносилися ОСОБА_3 саме за кредитним договором б/н від 11.10.2012 р. Отже, не може бути визнаний достатнім доказом на підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач виконував зобов'язання за кредитним договором б/н від 11.10.2012 р. позивачем не надано.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що висновок експерта № 90/91 від 23.04.2018 р. складений з порушеннями Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки позивачем не надано жодних доказів на спростування вказаного висновку. Клопотань про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи чи виклику експерта в судове засідання для надання пояснень в суді першої інстанції представником АТ КБ «Приватбанк» не заявлялося.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин та наданих доказів. Підстав для скасування рішення з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 вересня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Чумак О.В.

Судді: Дряниця Ю.В.

Пилипчук Л.І.