Справа № 699/165/18
Номер провадження № 2/699/272/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2018 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Сміян А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом у якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,6488 га, кадастровий номер 020050004, у порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.08.2011 року помер її батько ОСОБА_2, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на вказану земельну ділянку, розташовану на території Дацьківської сільської ради, яку він успадкував після дружини ОСОБА_3, яка померла 30.11.2009 року, та якій належала вказана земельна ділянка на підставі державного акта серії ЧР № 117666. ОСОБА_2 спадщину після смерті дружини прийняв та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на зказану земельну ділянку, але за життя не зареєстрував його в управлінні Держкомзему у Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області.

Померлий залишив заповіт, яким усе своє майно заповів позивачу, а вона прийняла спадщину після смерті батька, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини. Однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, оскільки померлий ОСОБА_2 за життя не отримав правовстановлюючого документу на неї.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися.

Представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 19.02.2018 року, надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач надіслав до суду письмову заяву про розгляд даної справи за відсутності представника органу місцевого самоврядування, вирішення справи залишив на розсуд суду.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки жоден із учасників справи у судове засідання не зявився.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер 22.08.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-СР № 173517, виданого 26.08.2011 року виконавчим комітетом Дацьківської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

ОСОБА_2 за життя, крім іншого, належала земельна ділянка площею 1,6488 га, кадастровий номер 020050004, розташована на території Дацьківської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, яку він успадкував після смерті дружини ОСОБА_3, якій вона належала згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 117666, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28.10.2010 року державним нотаріусом Корсунь-Шевченківської нотаріальної контори ОСОБА_5

Відповідно до довідки № 1416/166-17, виданої 05.12.2017 року відділом у Корсунь-Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, станом на 01.01.2013 року дані про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну з кадастровим номером :02:005:0004 відсутні.

Відповідно до копії заповіту ОСОБА_2, посвідченого 06.04.2010 року секретарем Дацьківської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, він заповідав своїй дочці ОСОБА_1 все майно, належне йому на день смерті.

Факт родинних відносин позивача з померлим ОСОБА_2, зокрема, що вона є його рідною дочкою, підтверджується: копією свідоцтва про одруження серії ІІ-АБ № 030879, виданого 07.02.1981 року Переможинецькою сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, відповідно до якого після реєстрації шлюбу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, змінила прізвище на ОСОБА_1; копією свідоцтва про народження ОСОБА_6, яка народилась 05.11.1958 року, серії І-НР № 067721, виданого 17.11.1958 року Волянською селищною радою Р. Хавського району Воронежської області, відповідно до якого її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до змісту довідки державного нотаріуса ОСОБА_7 від 10.02.2018 року № 129/01-16 після смерті ОСОБА_2 20.02.2012 року заведено спадкову справу № 70/2012. Також вказано, що крім ОСОБА_1 із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 у нотаріальну контору ніхто не звертався.

Водночас постановою державного нотаріусу від 10.02.2018 року, якою підтверджено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті батька ОСОБА_2, відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності померлого на вищевказану земельну ділянку.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України суд вважає загальновідомим той факт, що Дацьківська сільська рада Корсунь-Шевченківського району Черкаської області після обєднання територіальних громад увійшла до складу Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Земельного кодексу України (далі ЗК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно змісту п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України.

Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, крім іншого, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом її відкриття є день смерті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Положеннями ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268, ч. 2 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, 22.02.2012 року кінцевий строк прийняття спадщини померлого ОСОБА_2, який помер 22.08.2011 року.

Згідно змісту ст. 1299 ЦК України, яка діяла на час отримання померлим ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини ОСОБА_3, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

За змістом п.п. 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, зокрема земельна ділянка, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та ОСОБА_1 проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті.

Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом.

Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011року, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Таким чином, якщо суть вимоги повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Таким чином, оскільки право на спадщину у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ слід розцінювати як право на «законне очікування» майна, яке входить до її складу, відсутність документу, який підтверджує реєстрацію права власності спадкодавця на земельну ділянку, не може бути перешкодою для обмеження права спадкоємця на отримання спадщини.

З огляду на вказане та враховуючи досліджені судом докази, які подані позивачем, у суду відсутні сумніви про те, що померлий 22.08.2011 року ОСОБА_2 за життя успадкував земельну ділянку площею 1,6488 га, кадастровий номер 020050004, після смерті дружини ОСОБА_3 за законом, але не зареєстрував своє право власності на неї у відповідності до діючого на той час законодавства, яка увійшла до складу його спадщини, а позивач є його рідною донькою та єдиним спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину у встановлений законом строк, що свідчить про наявність підстав для визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом.

Задовольняючи позовні вимоги суд також враховує, що таке визнання права власності за ОСОБА_1 не порушуватиме права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Водночас з урахуванням позиції позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за нею, суд не стягує їх з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354-355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою смт. «Воля» Рогід-Хавського району Вороніжської області, паспорт серії НС 964294, виданий 04.04.2001 року Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 1,6488 га, кадастровий номер 020050004, у порядку спадкування за заповітом, після смерті її батька ОСОБА_2, який помер 22.08.2011 року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_8