23.11.2018 Провадження № 2/337/1706/2018
ЄУН №337/3359/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11. 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Гальцевої К.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1, 05.02.1958, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, що зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3, третя особа: Управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, місцезнаходження: 69002, м.Запоріжжя, вул.Олександрівська,84, про позбавлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді від 08.08.2018 року цивільна справа прийнята до провадження судді Салтан Л.Г., призначено підготовче судове засідання на 06.09.2018 року.

У судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, що позовні вимоги визнає, просить справу розглянути у його відсутність.

Представник третьої особи: Управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у зв'язку з наступним.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло №22139 від 01.12.2018 р., витягу про реєстрацію права власності №21672697 від 26.01.2009 р., договору про визначення частки у праві спільної сумісної власності, посвідченого 18.07.2009 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим №3326; договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, витягу про реєстрацію права власності №23580632 від 14.08.2009р.

За адресою квартири АДРЕСА_2 зареєстровані дві особи : позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.06.2011 року, справа №2-1197/2011р.

В спірній квартирі відповідач фактично не проживає понад сім років, належного йому майна у квартирі немає, витрат по сплаті комунальних послуг він не несе, але самостійно з реєстрації за вказаною адресою він не знявся. Цей факт перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні квартирою, обмежує права власника.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 5. 11-13, 89, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 23.11. 2018р.

Суддя: Л.Г. Салтан