Справа № 536/1165/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Дяденко С.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 липня 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів посилаючись, що відповідач згідно рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області, на підставі якого був виданий виконавчий лист, зобовязаний сплачувати на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 ч. з усіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, які він сплачував не в повній мірі. Відповідно до довідки-розрахунку Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області станом на 30 червня 2018 року розмір заборгованості по аліментам становить 60 448 грн. 30 коп., у звязку з чим відповідач повинен сплатити їй пеню за прострочення сплати аліментів.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 12 031 грн. 90 коп.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснили так, як це викладено в заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечував.

В відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в звязку з визнанням позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Установлено, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 листопада 2004 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь позивача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 ч. з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше за неоподатковуваний мінімум доходів на дитину, починаючи з 18 жовтня 2004 року до досягнення дитиною повноліття.

На виконання зазначеного рішення 03 листопада 2004 року був виданий виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Кременчуцькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Відповідач свої зобовязання щодо сплати аліментів виконував не належним чином та станом на 30 червня 2018 року допустив заборгованості в сумі 60 448 грн. 30 коп., що підтверджується довідкою Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 19 червня 2018 року, яка визнана відповідачем ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платникам аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною оплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення аліментів.

При визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів суд враховує правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року по справі № 6-2022цс15 про те, що правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань.

Отже, позивач ОСОБА_1 має право на отримання від відповідача ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Перевіряючи нарахування розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2015 року по червень 2018 року, здійснений у відповідності до приписів ч.1 ст.196 СК України на підставі довідок державного виконавця від 19 червня 2018 року за № 13518, № 13519 з урахуванням кількості днів прострочення щодо кожного щомісячного платежу і періодичності погашення заборгованості. Позивачем вірно прораховано 1% пені від розміру суми заборгованості за кожен день прострочення та розмір пені з наростаючим підсумком, загальний розмір якої складає 12 031 грн. 90 коп.

З огляду на викладене, позовні вимоги законні та обґрунтовані, підтверджені належними доказами і тому суд їх задовольняє.

Так як позов задоволено, то в відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на рахунок держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп..

Керуючись ст.ст. 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 12 031 (дванадцять тисяч тридцять одна) грн. 90 коп. та на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

У разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28 листопада 2018 року.

СуддяОСОБА_5