ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/234/18 Справа № 2-1533/2010 Суддя у 1-й інстанції - Затолочний В.С. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони справи:

заявник - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського апеляційного суду перебуває цивільна справа за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (на теперішній час - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2010 року, яке ухвалено суддею Затолочним В.С. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області ( відомості щодо складання повного тексту судового рішення в матеріалах справи відсутні).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Виділено ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, вартістю 87 323 грн. та автомобіль «TOYOTA FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, вартістю 204 525 грн.

Виділено ОСОБА_2: терморегулятор для приміщень з цифровим таймером VITOTROL 100, вартістю 2 тис. грн.; пральну машину US "Roboto Condensed" SAMSUNG, вартістю 3 500 грн.; кондиціонер Midea MSG-09HR, вартістю 2 500 грн.; кондиціонер Panasonik R07 (A)/BG (C)E, вартістю 3 000 грн.; пилосос LG Electronics, вартістю 700 грн.; посудомийну машину BOSCH, вартістю 1 тис. грн.; холодильник ARISTON, вартістю 3 000 грн.; цифровий бездротовий телефон модель КХ-ТCD500RU, вартістю 600 грн.; витяжку Faber, вартістю 1 400 грн., всього майна на 17 тис. грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль «TOYOTA FJN-US CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

22 листопада 2018 року представник заявника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Бродько А.І. звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на легковий автомобіль «TOYOTA FJN-US CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску та накладення арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3.

В мотивування заяви зазначив, що відповідно до рішення суду ОСОБА_2 навмисно погодився з позовом ОСОБА_1 та здійснив відчуження свого майна та його частки, а саме легкового автомобілю «TOYOTA FJN-US CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску та трьохкімнатної квартиру АДРЕСА_3 в м.Кривому Розі, своїй дружині ОСОБА_1, що позбавило права та можливості позивача звернути на нього стягнення в ході виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 боргу.

Вказує, що позивачка ОСОБА_1 до теперішнього часу користується вказаним майном на власний розсуд, може його продати, подарувати і таке інше, тому у банка є всі підстави стверджувати, що позивачка може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду - повернення у власність ОСОБА_2 частку його майна, на яке банк планує звернути стягнення.

В запереченнях проти заяви про забезпечення позову, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_5, вказує на те, що підстави для забезпечення позову відсутні, оскільки заявником не надано доказів наявності та належності зазначеного майна у приватній власності ОСОБА_1 При цьому зазначає, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.11.2018 року право власності на квартиру належить ОСОБА_6, а автомобіль ще в грудні 2017 року відчужено іншій фізичній особі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника заявника Бродька А.І., який підтримав заяву про забезпечення позову і просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_5, яка заперечувала проти задоволення клопотання про забезпечення позову, перевіривши вимоги заяви про забезпечення позову, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз'яснено в п.1, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись з заявою до суду про забезпечення позову представник заявника Бродько А.І. просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на конкретнее майно при цьому не надав належних доказів, що майно на теперішній час на праві власності належить позивачу ОСОБА_1, тоді, як представник позивача, адвокат ОСОБА_5 в запереченнях проти заяви про забезпечення позову, надавши Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.11.2018 року вказала до право власності на квартиру належить ОСОБА_6, а автомобіль ще в грудні 2017 року відчужено іншій фізичній особі.

З урахуванням вищезазначеного, підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні, у зв'язку з чим заява представника заявника Бродька А.І. не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153, 26, 261, 367, ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника заявника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Бродька А.І. про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: