Провадження № 22-ц/772/1131/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 рокуСправа № 127/27792/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Марчук В.С.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., представника скаржника, позивача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват-банк» Роя В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства ко-мерційного банку «Приватбанк» Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Він-ницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2018 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Вінниці під головуванням судді Жмудя О.О.,

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( далі - ПАТ КБ «Приватбанк» ) звернулося у Вінницький місь-кий суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборго-ваності за кредитним договором. Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору від 27 лютого 2007 року № б/н ОСОБА_5 отримала кре-дит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном по-вернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вказує, що підписання да-ного договору відповідно до підпункту 3.3. Умов та Правил надання банківсь-ких послуг є прямою, безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідачка підтвер-дила свою згоду про те, що підписана нею заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, викладеними на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується її власноруч-ним підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у роз-мірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується підпунктом 5.5 Правил користування платіжною карт-кою. Позивач зазначає, що відповідно до підпункту 6.5. Умов та Правил надан-ня банківських послуг позичальниця зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за використання останнім, за перевитрати платіжного лі-міту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Од-нак відповідачка у порушення умов договору не виконує взяті на себе зобов'я-зання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 30 вересня 2017 року становить 88941,29 гривню, з яких: 7288,57 гривень - заборгованість за кредитом, 73436,82 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3504,41 гривні - заборгованість за пенею та комісією, а також штра-фи відповідно до підпункту 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 гривень ( фіксована частина ) та 4211,49 гривень ( процентна складова ). На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання власного зобов'-язання і заборгованість за договором не погашає. За таких обставин позивач просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_5 заборгованість за кредит-ним договором у визначеному ним розмірі, а також судові витрати у справі ( а. с. 2-3 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено ( а. с. 42-46 ).

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ КБ «Приватбанк» Литвиненко О.Л. оскаржує його в апеляційному поряд-ку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову банку у повному обсязі. Скаржниця вважає оскаржуване рішення неза-конним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд першої інстанції з огляду на строк дії картки до останнього дня вересня 2016 року, здійснення відповідачкою платежів у 2014 та 2015 ро-ках, спрямованих на погашення боргу, що свідчить про його визнання нею та переривання строку позовної давності, помилково вважав пропущеним позива-чем строк позовної давності ( а. с. 49-51 ).

Відзив на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_5 надійшов в апеляцій-ний суд 17 травня 2018 року, відповідь на відзив представника ПАТ КБ «При-ватбанк» отримана апеляційним судом 21 травня 2018 року.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здій-снюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представника ПАТ КБ «Приватбанк» Роя В.Л., дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимо-гам, воно є помилковим, таким, що не відповідає фактичним обставинам спра-ви.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 27 лютого 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 був укла-дений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсот-ків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборго-ваності за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки( а. с. 8-14 ). У власній заяві від 27 лютого 2007 року ОСОБА_5 зазна-чила, що ознайомлена з Умовами надання банківських послуг, Правилами ко-ристування платіжною карткою та Тарифами банку, і цим виразила свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до підпунктів 6.5., 6.6., 8.6. Умов та Правил надання банківсь-ких послуг позичальниця зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; у разі невиконання зобов'язань за договором - на вимогу банку виконати зобов'язання з повернен-ня кредиту ( у тому числі простроченого кредиту овердрафту ), оплати винаго-роди банку. При порушенні позичальницею строків платежів по кожному з гро-шових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, вона зо-бов'язана сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову.

Банк взяті на себе зобов'язання за договором виконав у повному обсязі.

Відповідачка взяті на себе за договором зобов'язання не виконала, внаслі-док чого станом на 30 вересня 2017 року у неї виникла заборгованість у розмірі 88 941,29 гривні,з яких: 7288,57 гривень - заборгованість за кредитом, 73436,82 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3504,41 грив-ні - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до під-пункту 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 гривень ( фік-сована частина ) та 4211,49 гривень ( процентна складова ) ( а. с. 4-7 ).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пред'явив даний позов, пропустивши строк позовної давності, оскільки наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості, на думку суду, дово-диться, що відповідачка за останні три роки до звернення ПАТ КБ «Приват-банк» в суд з даними вимогами жодних сплат за кредитом не здійснювала.

Оскаржуючи судове рішення від 02 квітня 2018 року, представник банку Литвиненко О.Л. зазначала, що відповідачка неодноразово після закінчення строку дії чергової кредитної картки отримувала нову, це підтверджується витягом з програмного комплексу та фото ОСОБА_5 з отримуваними картка-ми. Останній раз вона отримала кредитну картку за № НОМЕР_2 строком дії до останнього дня вересня 2016 року, про що боржниця, подаючи суду заяву про застосування строку позовної давності, не повідомляла. Однак з огляду на термін дії вказаної кредитної картки банком строк позовної давності для звернення в суд за захистом порушених законних прав та інтересів банком не пропущений.

З розрахунку заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, сумах нарахувань по кожному з видів зобов'язань з накопичувальним порядком убачається доведення факту і розміру заборгованості за кредитним договором, укладеним сторонами у спра-ві. Ці нарахування прозорі, прості для сприйняття, не потребують будь-яких спеціальних знань для їх розуміння, аналізу.

Скаржниця стверджує про помилковість висновку суду щодо пропуску бан-ком строку позовної давності для стягнення заборгованості за кредитом, врахо-вуючи строк дії отриманої відповідачкою кредитної картки, просить скасувати рішення суду першої інстанції, задоволити позов банку у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу банку боржниця ОСОБА_5 посилається на несвоєчасне подання позивачем доказів стосовно поважності причин неподання їх суду першої інстанції, на які він посилається в апеляційній скарзі, стверджує, що факт отримання нею кредитної картки № НОМЕР_2 у 2015 році зі строком дії до вересня 2016 року не відповідає дійсності.

Подаючи суду відповідь на відзив ОСОБА_5, представниця скаржника ОСОБА_8 наголошує, що банком надані суду такі докази, які підтверджують факт укладення правочину та наявність невиконаних позичальницею кредитних зобов'язань. Стосовно строку виконання зобов'язань по кредитах, що надають-ся у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, скаржниця посилається на правову позицію Верховного Суду України, який 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14 зазна-чав наступне. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ( стаття 257 ЦК України ) щодо місячних платежів починається після несплати черго-вого платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом остан-нього дня місяця дії картки ( стаття 261 ЦК України ), а не закінчення строку дії договору. На підставі викладеного представниця банку просить суд задоволити вимоги апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що з доводами апеляцій-ної скарги у певній частині слід погодитися як з обґрунтованими та справедли-вими. При цьому слід наголосити, що згідно норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково подани-ми доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої ін-станції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учас-ник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не об-межений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'яз-ковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо неодноразового отримання боржницею ОСОБА_5 кредитних кар-ток, то колегія суддів виходить з того, що така обставина не заперечує позовної вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості. Ця позиція суду ґрунту-ється на тому, що фактичні обставини справи у повному обсязі прослідкову-ються як з позовної заяви, так і з відзиву на неї, з доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, а також із відповіді на відзив у випадку подання її учасником справи, що має місце у даному випадку.

Враховуючи, що ОСОБА_5 не оспорює укладення 27 лютого 2007 року правочину № б/н з ПАТ КБ «Приватбанк» та розміру заборгованості за цим кредитним договором, об'єктивно представниці банку в апеляційній скарзі, від-повіді на відзив ОСОБА_5 на скаргу зосередили увагу на мотиві відмови у позові через пропуск строку позовної давності та позиції боржниці, що обґрун-товується лише пропуском цього процесуального строку.

Відповідачка ОСОБА_5 у відзиві на позовну заяву зазначає початком строку виникнення заборгованості 13 грудня 2011 року, від цієї ж дати вона на власний розсуд розраховує трирічний строк позовної давності щодо вимог бан-ку, який, на її думку, закінчився 13 грудня 2014 року. У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 наполягає на пропуску банком строку позовної давності для звернення в суд за захистом порушених законних прав та інтересів, посила-ється на недоведеності факту отримання нею останньої кредитної картки. Та-кож відповідачка між іншим зазначає, що позивачем не надані суду копії Пра-вил користування платіжною карткою, Тарифів банку, з якими вона ознайоми-лася під підпис.

У матеріалах справи міститься копія анкети-заяви боржниці від 27 лютого 2007 року на двох сторінках, з якої чітко убачається інформація стосовно пер-сональних даних ОСОБА_5, її місця проживання, інша додаткова інформа-ція, необхідна для отримання кредитної картки. З анкети-заяви також убачаєть-ся, що позичальниця висловила свою згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки, особистим підписом вона засвідчила власну волю на укладення цього правочину, підтвердила те, що вона ознайомилася і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, що на-давалися їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається та-ким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Приймаючи це до уваги, слід зробити висновок про те, що відсутність підпису ОСОБА_5 в Умовах та Правилах надання банківських послуг за наявності її письмового свідчення про особисте ознайомлення у письмовому вигляді з цим документом, згода з Умовами і Тарифами свідчать про укладення останніх в ме-жах договору, вони є допустимими доказами. Боржниця підписанням анкети-за-яви приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднан-ня є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання дру-гої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може за-пропонувати свої умови договору. Підписавши анкету-заяву, фізична особа приєднується до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджується її особистим підписом.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виника-ють із кредитних правовідносин» роз'яснено, що договір про відкриття кре-дитної лінії є одним із видів кредитних договорів, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій в межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами ( траншами ). Оскільки в цьому до-говорі передбачені всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним з моменту укладення кредитного до-говору - договору про відкриття кредитної лінії.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати гро-шові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених до-говором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зо-бов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у ме-жах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивіль-ного права або інтересу. Згідно статті 257 цього ж Кодексу загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності по-чинається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права ( частина перша статті 261 ЦК України ).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що ви-значає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного пога-шення кредиту перебіг позовної давності ( стаття 257 ЦК України ) щодо місяч-них платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернен-ня кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( стат-тя 261 ЦК України ), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Із матеріалів справи, витягу з програмного комплексу щодо картки/рахунку ОСОБА_5, фото останньої з отриманими картками і датами фотографування убачається, що вона дійсно отримала кредитну картку № НОМЕР_2 строком дії до останнього дня вересня ( тобто 30 вересня ) 2016 року. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, банк звернувся в суд з позовом у даній справі 22 грудня 2017 року, тобто у межах трирічного загального строку позовної давності. За таких обставин зауваження ОСОБА_5 щодо недійсно-сті факту отримання картки у зв'язку з невідповідністю терміну її дії найменш загальному терміну у два роки юридичного значення не має, оскільки уже з мо-менту отримання картки, дати закінчення терміну її дії трирічний строк загаль-ної позовної давності банком при зверненні в суд з цим позовом дотриманий.

Строк дії кредитної картки до останнього дня вересня 2016 року боржницею не оспорюється, протилежних доказів нею суду не надано. Враховуючи вка-заний термін дії картки, те що банк звернувся з позовом 22 грудня 2017 року, то висновок про дотримання стягувачем встановленого законом процесуального строку позовної давності є безспірним.

За викладених обставин з відповідачки на користь позивача належить стяг-нути заборгованість за тілом кредиту в сумі 7288,57 гривень та нараховані з урахуванням цієї суми відсотки за користування кредитом за три роки перед зверненням кредитора до суду з позовом у межах трирічного строку позовної давності за основною вимогою. Сума процентів, що підлягає стягненню, ста-новить 71658,45 гривень ( 73436,82-1778,37 ).

У решті позовних вимог банку необхідно відмовити через їх безпідстав-ність.

Нарахований розмір пені та комісії у загальній сумі протирічить суті таких платежів, іншого розрахунку позивачем не надано.

Разом з тим є безпідставним позов банку в частині вимоги про стягнення за-боргованості з урахуванням характеру всіх її складових, зокрема щодо одночас-ного стягнення штрафів і пені, оскільки такі вимоги не в повній мірі відпові-дають вимогам закону з огляду на наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлен-ні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднан-ні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника но-вих додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу ).

Відповідно до норм статті 549 ЦК України неустойкою ( пенею, штрафом ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислю-ється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язан-ня ( частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюєть-ся у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за ко-жен день прострочення виконання ( частина третя статті 549 ЦК України ).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме пра-вопорушення. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Виконуючи вказані вимоги закону, слід дійти висновку про безпідставність вимоги банку про одночасне стягнення з боржника пені та штрафів, оскільки це було би застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладаєть-ся на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апе-ляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства ко-мерційного банку «Приватбанк» Литвиненко Олени Леонідівни задоволити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комер-ційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення кре-дитної заборгованості скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват-банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої та мешкаючої в АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товарис-тва комерційного банку «Приватбанк», , рах. № 3111, МФО № 305299, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемо-ги, буд. № 50, у погашення заборгованості станом на 30 вересня 2017 року за кредитним договором від 27 лютого 2007 року № б/н у розмірі 78947,02 гри-вень ( сімдесят вісім тисяч дев'ятсот сорок сім гривень 02 коп. ), з яких: 7288,57 гривень ( сім тисяч двісті вісімдесят вісім гривень 57 коп. ) - заборгованість за кредитом, 71658,45 гривень ( сімдесят одна тисяча шістсот п'ятдесят вісім гри-вень 45 коп. ) - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1420,16 гривні ( одна тисяча чотириста двадцять гривень 16 коп. ) у відшкодування су-дового збору, сплаченого за подання позовної заяви, 2130, 24 гривень ( дві тися-чі сто тридцять гривень 24 коп. ) судового збору, сплаченого банком на користь держави при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 червня 2018 року.

Суддя-доповідач: Підпис Т.О. Денишенко

Судді: Підпис О.Ю. Береговий

Підпис В.С. Марчук

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду Т.О. Денишенко