АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/718/18Головуючий по 1 інстанції - Гончаренко Т.В.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції - Пономаренко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В., Ювшина В.І.

секретар Попова М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області про направлення справи за підсудністю від 05 березня 2018 року, постановлену суддею Гончаренко Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,:

в с т а н о в и л а :

14 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між сторонами 20 грудня 1997 року.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду від 11.01.2018 року було відкрито провадження по справі і призначено підготовче судове засідання на 02.02.2018 року, яке відкладалось на 20.02.2018 року та 05.03.2018 року.

Відповідач ОСОБА_4 в підготовче засідання не прибув, засобами поштового зв'язку до суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі та направлення даної цивільної справи для розгляду по суті Волноваському районному суду Донецької області, мотивуючи свою заяву тим, що відповідно до ч.2 ст.28 ЦПК України (ст.110 ЦПК України, яка діяла на час пред'явлення позову), позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти, оскільки їх з позивачем діти - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають разом з ним в с.Новоселівка Волноваського району, що підтверджується довідкою Новоселівської ЗОШ І-ПІ ступенів Волноваської районної ради Донецької області від 29.01.2018 року вих. №85; довідками Новоселівської сільської ради від 05.01.2018 року за вих.№11, №13; від 20.01.2018 року вих.№93; від 29.01.18 вих.№94.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.03.2018 року клопотання відповідача ОСОБА_4 задоволено і цивільну справу передано на розгляд Волноваського районного суду Донецької області (за адресою: 85700, м. Волноваха, вул. Ювілейна, 29).

Не погоджуючись з ухвалою ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення є незаконним та не ґрунтується на нормах процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема апелянтом зазначено, що 20.12.1997 року сторони уклали шлюб зареєстрований Новоселівською сільською радою Тельманів-ського району Донецької області, актовий запис № 23. У шлюбі мають одну повнолітню дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, одну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 і одну малолітню дитину - доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З початку березня 2017 року між сторонами були припинені шлюбні стосунки і з вказа¬ного часу вони перестали вести спільне господарство.

В листопаді 2017 року позивач разом із малолітньою донькою ОСОБА_7 переїхала про¬живати до м. Звенигородки. 29.11.2017 року позивач і малолітня дочка ОСОБА_7 були взяті на облік управлінням праці і соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації як внутрішньо переміщені особи, про що було видано довідки № від 29.11.2017 року і № від 29.11.2017 року відповідно.

Позивач влаштувалася на роботу, а дитина почала навчатися у 2-му класі Звенигородсь¬кої загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, що підтверджується довідкою №154 від 05.12.2017 року.

Переконавшись, що сім'ю зберегти неможливо і це не має жодного сенсу, позивач 14.12.2017 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

У січні 2018 року ОСОБА_4 приїхав у Звенигородку та фактично викрав доньку ОСОБА_7 із школи, поки позивач перебувала на роботі. З цього приводу вона звернулася з заявою до Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області.

Також, як стало мені відомо згодом, ОСОБА_4 звертався до директора Звениго¬родської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів ОСОБА_8 з вимогою видати йо¬му документи дитини, які були здані при прийнятті ОСОБА_7 до школи. Директор відмо¬вила батьку повертати документи без мого відому.

Викравши дитину, відповідач 01.02.2018 року подав до Звенигородського район¬ного суду відзив на позовну заяву про розірвання шлюбу, в якому просив суд задоволь¬нити вимогу про розірвання шлюбу, відмовити у задоволенні вимог щодо стягнен¬ня з нього на користь позивача понесених судових витрат та просив розглянути спра¬ву без його участі.

У вказаному відзиві він зазначив, що всі діти на цей час перебувають з ним і на¬дав відповідні довідки, які датовані 29.01.2018 року.

Тобто, у відзиві відповідачем не наведено доказів того, що станом на 14.12.2017 року, дату звернення позивача до суду, малолітня дочка ОСОБА_7 не проживала з позивачем.

Апелянт зазначає, що позов подано у відповідності до ст. 110 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року, чинній на момент звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, оскільки позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Позивач вважає, що при зверненні до суду нею не було порушено правила підсудності, оскільки на час звернення до суду і на час відкриття провадження по справі малолітня дитина проживала з позивачем.

Крім того, як вбачається із відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечує про¬ти задоволення позову, просить розглянути заявлений позов у його відсутність і не ставить вимоги про направлення цивільної справи для розгляду до Волноваського районного суду Донецької області.

Пізніше відповідач звернувся до суду із клопотанням від 28.02.2018 року про пе¬редачу справи за підсудністю за місцем проживання відповідача, в якому мотивував це тим, що малолітня донька ОСОБА_7 проживає з ним.

Крім того, як вбачається з вказаного клопотання відповідач просив суд направити справу за його місцем проживання до Волноваського районного суду Донецької області і справу розглянути без його участі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає про законність оскаржуваної ухвали та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 8 Перехідних Положень ЦПК України, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно до п. 9 Перехідних Положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_3 з позовом до суду звернулася 14.12.2017 року.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду від 11.01.2018 року було відкрито провадження по справі і призначено підготовче судове засідання на 02.02.2018 року, яке відкладалось на 20.02.2018 року та 05.03.2018 року.

На час звернення з позовом до суду у відповідності як до вимог ст.110 ч.2 ЦПК України в редакції 2004 року так і ст.28 ч.2 ЦПК України, що вступив в дію з 15.12.2017 року, позивач мала право звертатися з позовом до Звенигородського районного суду, оскільки на її утриманні перебувала малолітня дитина. (а.с.6).

Відкриваючи провадження у даній справі суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна заява подана та оформлена в установленому законом порядку. (а.с.20)

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Волноваського районного суду Донецької області з посиланням на п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у відповідності до вимог ч.2 ст.31 ЦПК України, справа прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок зміни у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Колегія суддів приходить до висновку про підсудність даної справи саме Звенигородському районному суду.

Відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки оскаржувану ухвалу судом першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольняє, ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області про направлення справи за підсудністю від 05 березня 2018 року у даній цивільній справі скасовує, а справу направляє для продовження розгляду до Звенигородського районного суду Черкаської області.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області про направлення справи за підсудністю від 05 березня 2018 року, постановлену суддею Гончаренко Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Звенигородського районного суду Черкаської області.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18 квітня 2018 року.

Судді Пономаренко В.В.

Сіренко Ю.В.

Ювшин В.І.