Справа № 296/5541/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" листопада 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участі секретаря судового засідання Івашко Т.А.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 про набуття права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4, в якій просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначила, що З 2002 року вона зареєстрована та проживає в квартирі № 23, що знаходиться за адресою: м. Житомир, провулок Вокзальний, 10. Вказану квартиру в 2002 році придбав її покійний чоловік ОСОБА_5, про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 13 березня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_6.

На сьогоднішній день вона продовжує проживати в цій квартирі, тобто добросовісно та відкрито володію цим майном більше десяти років. Постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою та несе витрати на утримання вказаного нерухомого майна.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартира складається з двох жилих кімнат, загальною площею 47,9 кв.м., в тому числі жилою 30,2 кв.м., та службових приміщень.

31 жовтня 2005 року, після смерті ОСОБА_5 10.В., вона звернулася до державного нотаріуса Першої житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 з вимогою видати на її імя свідоцтво про право власності на 1/4 частку в спільному сумісному майні, придбаному за час шлюбу, а саме на частку вищезазначеної квартири.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 31.10.2005 р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.07.2007 року за нею зареєстровано 1/4 частину квартири АДРЕСА_2.

Крім того, після смерті ОСОБА_5, залишилася ще 1/4 частини квартири. Відповідно до порядку спадкування за законом, вона успадкувала ще 1/4 частину вказаної квартири. Іншим спадкоємцем за законом є син спадкодавця ОСОБА_4, який не звертався до нотаріуса з вимогою видати йому свідоцтво про право на спадщину, та на сьогоднішній день оформив право власності на вказану частину квартири, а отже, не виявив бажання успадкувати вказане майно.

Ухвалою суду від 17.07.2017 року відкрито провадження у справі.

30.10.2017 року на адресу суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 надійшли заперечення проти позову (а.с.34-36).

Відповідно до розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу судових справ, справа була передана судді Драчу Ю.І.

Ухвалою суду від 02.07.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 03.10.2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті.

15.11.2018 року від відповідача ОСОБА_3 міської ради на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.101).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстави викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, у відзиві на позовну заяву просять справу розглядати без їх участі. Позов не визнають та просять відмовити в його задоволенні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 та його представник в судове засідання не зявилися. В запереченнях на позов просять суд відмовити в задоволенні позову та справу розглядати без їх участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що З 2002 року ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в квартирі № 23, що знаходиться за адресою: м. Житомир, провулок Вокзальний, 10. Вказану квартиру в 2002 році придбав її покійний чоловік ОСОБА_5, про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 13 березня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с.5-6).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартира складається з двох жилих кімнат, загальною площею 47,9 кв.м., в тому числі жилою 30,2 кв.м., та службових приміщень.

31 жовтня 2005 року, після смерті ОСОБА_5 10.В., вона звернулася до державного нотаріуса Першої житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 з вимогою видати на її імя свідоцтво про право власності на 1/4 частку в спільному сумісному майні, придбаному за час шлюбу, а саме на частку вищезазначеної квартири.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 31.10.2005 р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.07.2007 року за мною зареєстровано 1/4 частину квартири АДРЕСА_2.

Після смерті ОСОБА_5, залишилася ще 1/4 частини квартири. Відповідно до порядку спадкування за законом, вона успадкувала ще 1/4 частину вказаної квартири. Іншим спадкоємцем за законом є син спадкодавця ОСОБА_4, який не звертався до нотаріуса з вимогою видати йому свідоцтво про право на спадщину, та на сьогоднішній день оформив право власності на вказану частину квартири, а отже, не виявив бажання успадкувати вказане майно.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин.

Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, тобто наявність законного обєкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння.

Згідно п.п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 та 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Водночас Верховний Суд в своїх рішеннях, зокрема постанові від 29 березня 2018 року у справі №175/4741/16 неодноразово висловлював правову позицію, згідно якої давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Водночас спірний будинок мав власника, який був відомий позивачу, власник помер, однак після його смерті спадкоємцем є вона та син померлого ОСОБА_4, який не відмовився від права власності на належну йому частину нерухомого майна у встановленому законом порядку.

Встановлені судом обставини вказують на відсутність підстав для застосування передбачених законом наслідків володіння майном за набувальною давністю, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 про набуття права власності за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду.

Суддя Ю. І. Драч