Справа № 591/1890/16-ц
Провадження № 2/591/28/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Грищенко О.В., секретаря судового засідання Антипенко Н.О. розглянувши, за участю представника ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу № 591/1890/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист прав споживача, визнання кредитного договору, договорів іпотеки та поруки недійсними,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому, уточнивши та доповнивши свої вимоги, просить постановити рішення про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 27.04.2007 р. № 0 в сумі 15 496 швейцарських франків 87 сан. та 90 825,19 гривень 19 коп. пені, а також судові витрати в дольовому порядку в сумі 7532 гривень 78 коп., по 2510 гривень 93 коп. з кожного відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.04.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір споживчого кредиту № 10/2008/НОМЕР_1 на суму 53507,00 швейцарських франків що еквівалентно 223 125,00 грн., на строк до 26.02.2038 року, якщо не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.2, 1.2 кредитного договору) у виді кредитної лінії із сплатою відсотків за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів у розмірі 9,99 % річних. У разі настання певних обставин, передбачених п. 9.2, у тому числі, порушення позичальником кредитної дисципліни, протягом дії договору банк відповідно до умов п. 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення, про що не пізніше 14 календарних днів повідомляє Позичальника.

Відповідно до п. 1.3.4 Договору позичальник повертає кредит та сплачує відсотки з 1 по 10 число кожного місяця.

На виконання п. 1.1 Кредитного договору, позивачем було видано кредит відповідачу на вищезазначену суму.

Відповідно до п. 1.5 Договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок Позичальника № 8700 для подальшого використання за цільовим призначенням.

Для забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору 27.04.2007 року було укладено два договори поруки з ОСОБА_4 - № 111679, та з ОСОБА_5 - № 111677, а також договір іпотеки квартири за адресою АДРЕСА_1, за № 53453 від 27.04.2007 року між Банком з одного боку та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 з іншого згідно яких поручителі поручилися перед кредитором за належне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору.

Оскільки відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, допустив заборгованість, яка разом з відсотками складає 15 496 швейцарських франків 87 сан. та 90 825,19 гривень 19 коп. пені, тому банк змушений звернутись в суд за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав збільшені позовні вимоги, пояснив, що заявлені вимоги повністю підтверджуються наданими до матеріалів справи доказами, а саме: щодо отримання ОСОБА_2 коштів за договором споживчого кредиту, а також щодо використання нею цих коштів та часткового їх повернення. ПАТ «УкрСиббанк» на законних підставах видав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті, мав право на здійснення такого виду діяльності, що також підтверджується доказами у справі. Наявність заборгованості та порушення з боку позичальника умов кредитного договору підтверджується наданим розрахунком та іншими письмовими доказами. Укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони керувалися свободою волевиявлення щодо укладення договорів.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, про час розгляду справи сповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, вважала, що позивач не довів факту отримання нею кредитних коштів в іноземній валюті та взагалі не мав права укладати з нею договір споживчого кредиту в іноземній валюті. Крім того, позивачем не надано належних доказів щодо наявності та розміру заборгованості за кредитом.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», та змінивши його предмет відповідно до заяви від 08.02.2017 року, просила визнати недійсним кредитний договір від 27.04.2007 року № НОМЕР_2 та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: визнати недійним договір іпотеки № 53453 від 27.04.2007 року, укладений між Акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк» з одного боку та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 з іншого, а також договори поруки від 27.04.2007, укладені між Акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 - № 111679, та з ОСОБА_5 - № 111677. Позов мотивований тим, що при укладенні кредитного договору відповідачем було застосовано нечесну підприємницьку практику, введено в оману позивача ОСОБА_2 щодо істотних умов договору, не дотримався вимог закону «Про захист прав споживачів», не повідомивши їй, як споживачу послуг, перед укладенням договору всю необхідну інформацію, що визначена ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». «УкрСиббанк» приховав від позичальника інформацію про додаткові платежі на користь банку, щодо валюти, яку позивач фактично отримає за кредитним договором та додаткових фінансових витрат, повязаних з конвертацією кредитних коштів, а також щодо інфляційного застереження і можливих ризиків. Тому укладення кредитного договору не відповідало внутрішній волі позичальника (ч. 3 ст.203 ЦК України), що дає підстави визнати його недійсним. Крім того, необхідно застосувати наслідки недійсності правочину та визнати недійсними також іпотечний договір та договори поруки.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що первісний позов ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню, а зустрічний позов є необґрунтованим, отже, в його задоволенні необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Встановлено, що 27.04.2007 року між Акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір споживчого кредиту № 10/2008/НОМЕР_1 на суму 53507,00 швейцарських франків що еквівалентно 223 125,00 грн., на строк до 26.02.2038 року, якщо не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.2, 1.2 кредитного договору) у виді кредитної лінії із сплатою відсотків за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів у розмірі 9,99 % річних. У разі настання певних обставин, передбачених п. 9.2, у тому числі, порушення позичальником кредитної дисципліни, протягом дії договору банк відповідно до умов п. 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення, про що не пізніше 14 календарних днів повідомляє Позичальника.

Відповідно до п. 1.3.4 Договору позичальник повертає кредит та сплачує відсотки з 1 по 10 число кожного місяця, згідно з графіком.

Для забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору 27.04.2007 року було укладено два договори поруки з ОСОБА_4 - № 111679, та з ОСОБА_5 - № 111677, а також договір іпотеки квартири за адресою АДРЕСА_1, за № 53453 від 27.04.2007 року між Банком з одного боку та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 з іншого згідно яких поручителі поручилися перед кредитором за належне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань.

На виконання п. 1.1 Кредитного договору, позивачем було видано кредит відповідачу на вищезазначену суму, що підтверджується . В п.1.1 кредитного договору зазначена сума кредиту в шв. франках та в гривні по курсу НБУ станом на день укладення кредитного договору.

Відповідно до п. 1.5 Договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок Позичальника № 8700 (у шв. франках) для подальшого використання за цільовим призначенням. Крім того, був відкритий рахунок поточний Позичальника № 8701 (у гривні) (а.с.97-104, 174 т. 3).

Виписки по рахунках 2620 у швейцарських франках та у гривні, копії меморіальних ордерів щодо надання ОСОБА_7 кредитних коштів трьома траншами (а.с.123-125 т.4), виписка по кредитному договору, розрахунок заборгованості (а.с.32-39 т.1, а.с.7-42 т. 3), доданий до позову та до заяви про збільшення позовних вимог від 04.09.2017 р. (а.с. 151-165 т. 3), свідчать про наступне:

27.04.2007 р. ОСОБА_7 отримано шляхом зарахування на її поточний рахунок 700 у шв. франках кредиту в сумі 53 507 шв. франків;

28.04.2007 р. частину цього кредиту, а саме - 28 000 шв. франків спрямовано для продажу на Міжбанківському валютному ринку України;

03.05.2007 р. отриману від продажу 28 000 шв. франків суму в 112 000 гривень зараховано на поточний рахунок ОСОБА_7 8701 використано нею на сплату участі в пайовому будівництві квартири;

04.05.2007 р. залишок кредитних коштів в сумі 25 506,97 шв. франків ОСОБА_7 повернуто банку.

Єдиною операцією, відображеною в обліку банку 03.05.2007 р. по рахунку 29003, як рахунку, з якого зараховуються кошти по операціям з купівлі-продажу іноземної валюти, є операція з зарахування на поточний рахунок № 8701 ( у грн.), належний ОСОБА_7, суми в 112 000 гривень після продажу на МВРУ частини кредитних коштів в сумі 28 000 шв. франків - з отриманого нею 27.04.2007 р. кредиту в сумі 53 507 шв. франків.

В оборотно-сальдовій відомості по рахунку НОМЕР_3 в гривні за 03.05.2007 р. вказану операцію виділено зеленим кольором.

Оборотно-сальдова відомість по рахунку НОМЕР_3 в швейцарських франках за 03.05.2007 р. будь-якого змістового навантаження не має, оскільки суму в 28 000 шв. франків спрямовано для продажу на МВРУ з належного ОСОБА_7 поточного рахунку № 700 у шв. франках було 28.04.2007 р. (т. 4, а.с.126-140).

Вказане підтверджується наступним.

Рахунком, на який зараховуються кошти з рахунків клієнтів для здійснення операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, є рахунок НОМЕР_4.

В оборотно-сальдовій відомості по рахунку НОМЕР_4 за 28.04.2007 р., в якій відображено операцію по зарахуванню на даний рахунок з належного ОСОБА_7 поточного рахунку № 8700 (у шв.фр.) суми в 28 000 шв.фр. для продажу на МВРУ (відзначено зеленим кольором).

На підтвердження здійснення даної операції суду надано також копію меморіального ордеру № /VP від 28.04.2007 р., який свідчить про проведення внутрішньобанківської операції з перерахування з належного ОСОБА_7 поточного рахунку № 8700 (у шв.фр.) суми в 28 000 шв.фр. на рахунок № НОМЕР_4; вказане у даному меморіальному ордері призначення платежу таке: «перерахування швейц. франків для продажу на МВРУ зг. кред.дог. № 0 від 27.04.2007 р., ОСОБА_7І.» (а.с.128 т.4).

Копіями касових документів (заяв про купівлю іноземної валюти, на переказ готівки та квитанцій на здійснення валютно-обмінних операцій) підтверджується, що ОСОБА_7 виконувала кредитні зобов`язання на протязі дії спірного договору саме у шв. франках (т. 3, а.с.56-66, 109-143).

04 грудня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» направляло відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_4 повідомлення про невиконання умов кредитного договору від 27.04.2007 року та наявність заборгованості в загальній сумі 11 147,45 шв. франків (а.с.228-29 т.1 ).

Станом на 01.09.2017 року, згідно з розрахунком, заборгованість за кредитним договором № 0 від 27.04.2007 року склала 15 496,87 шв.франків, з яких 11 147,45 шв.франків прострочена заборгованість за наданим кредитом; 4 349,42 шв.франків заборгованість за процентами, у тому числі, прострочена заборгованість за процентами 4157,63 шв.франків, а також пеня, нарахована у відповідності до п.4.1 кредитного договору в сумі 90 825,19 грн., з яких: 69 474,19 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 21 351,00 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів (а.с.151-165 т.3).

Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів».

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням про кредитування, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28 вересня 1995 р. № 246, кредит визначається як позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

В силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України уразі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Підстави для припинення поруки передбачені ст. 559 ЦК України. Зокрема ч. 1 ст. 559 ЦК України передбачає, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У Постанові Пленуму Верховного суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що первісний позов ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню в повному обсязі, необхідно стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 27.04.2007 р. № 0 в сумі 15 496 швейцарських франків 87 сан. та 90 825,19 гривень 19 коп. пені., а також стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 27.04.2007 р. № 0 в сумі 15 496 швейцарських франків 87 сан. та 90 825,19 гривень 19 коп. пені.

08.02.2017 р. представником ОСОБА_7 ОСОБА_8 подано до суду заяву про зміну предмету позову, а саме замість визнання недійсним кредитного договору № 0 від 27.04.2007 р., за яким АТ «УкрСиббанк» просить суд стягнути заборгованість за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 27.04.2007 р.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 пояснила суду, що при зверненні до АТ «УкрСиббанк» з метою отримання споживчого кредиту, їй було надано для укладення договір про надання споживчого кредиту № 0 від 27.04.2007 р., один примірник якого мається у неї. Вважає, що саме цей договір, а не договір № 0 є справжнім, та просить визнати його недійним з підстав, зазначених у зустрічній позовній заяві. Послалася також на те, що в договорі іпотеки від 27.04.2007 року (а.с.133-134 т. 1) закреслений номер договору та виправлено на номер 53453, а також закреслено в тексті номер кредитного договору № 0 та виправлено на № 0, і номер рахунку, на який вноситься плата за кредитними зобовязаннями з № 666 на № 730. Вважала, що хоча в іпотечному договорі є завірена підписом та печаткою нотаріуса позначка «виправленому вірити», все це свідчить про нечесну підприємницьку практику та махінації банку. Щодо договору споживчого кредиту № 0 пояснила, що дійсно, він містить її підпис, проте, у неї відсутній примірник цього договору, і вона виконувала свої зобовязання не за цим договором, а за договором № 0, який і просить визнати недійсним.

З пояснень представника відповідача вбачається, що напередодні видачі кредиту було підготовлено текст кредитного договору, якому обліковою системою банку присвоєно номер № 0. З невідомих причин 27.04.2007 р. з початку дня видачі кредиту ОСОБА_7 не відбулося. В облікових системах банку кредитний договір № 0 отримав статус завершеного й до даного часу значиться як неактивний; будь-які додатки до нього, а також договори, що забезпечували б виконання ОСОБА_7 за кредитним договором № 0, сторонами з цієї причини не укладалися. В той же день, 27.04.2007 р. кредит ОСОБА_7 сумі 53 507 шв.франків все ж було надано, але вже на підставі укладеного між ОСОБА_7 і банком кредитного договору за № 0.

Позивач за зустрічним позовом зазначає про порушення з боку АТ «УкрСиббанк» під час укладення кредитного договору Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

ОСОБА_7 стверджує про неповідомлення їй в порушення ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладенням кредитного договору умов кредитування.

Суд не може взяти до уваги такі доводи, оскільки відповідачем за зустрічним позовом дану вимогу Закону виконано, про що свідчить п.9.13 кредитного договору, відповідно до якого позичальник його підписанням підтверджує факт отримання ним перед підписанням договору Інформаційного листа відповідно до вимог чинного законодавства України, а саме, ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Така позиція була також висловлена ВССУ у рішенні від 24.02.2016 р. у справі №6-35260ск15) - http://reyestr.court.gov.ua/Review/56191800 з цього питання. В цьому рішенні ВССУ зазначено також, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі ненадання інформації, яка зазначена у ч. 2 даної статті, банк несе відповідальність, яка встановлена ст. ст. 15 та 23 цього Закону, тобто споживач має право на відшкодування завданих такими діями збитків, однак закон не передбачає можливості визнання недійсним у такому випадку кредитного договору.

Позивач ОСОБА_2 обман з боку АТ «УкрСиббанк» при укладенні кредитного договору обґрунтовує тим, що всупереч умовам п.1.5 кредитного договору швейцарські франки їй через касу банку на надавалися, а тому АТ «УкрСиббанк» приховав від ОСОБА_7 обставину неможливості отримання кредитних коштів у валюті договору. Ці доводи також, на думку суду, не можуть бути взяті до уваги.

Так, відповідно до п.1.5 кредитного договору кредит може надаватися позичальнику: або шляхом зарахування на належний йому поточний рахунок № 8700; або шляхом видачі готівкою через касу банку.

ОСОБА_7 отримала кредит шляхом зарахування коштів в швейцарських франках на її власний поточний рахунок, зазначений в п.1.5 кредитного договору, повністю відповідає його умовам.

Не підтверджується наведеними вище докази і те, що ОСОБА_7 отримано кредитних коштів лише в сумі 112 000 грн., що підтверджується регістрами аналітичного обліку операцій від 03.05.2007 р.

Так, відповідно до:

- виписки по кредитному договору за період з 27.04.2007 р. по 03.02.2017 р. з обліку операцій за основним боргом та процентами за користування кредитом, - меморіальних ордерів № НОМЕР_5 від 27.04.2007 р., № НОМЕР_6 від 20.06.2007 р., № НОМЕР_7 від 23.07.2007 р.,

- виписок по поточних рахунках №№ 700 (у шв.франках), 701 (у гривні),

ОСОБА_7 отримано 27.04.2007 р. шляхом зарахування на її поточний рахунок 700 кредит в сумі 53 507 шв.франків, з яких 28 000 шв.франків після продажу 03.05.2007 р. на Міжбанківському валютному ринку України, надалі МВРУ, нею було використано на сплату за участь в пайовому будівництві квартири за адресою: АДРЕСА_2, а залишок в сумі 25 506,97 шв.франків 04.05.2007 р. повернуто банку.

Враховуючи те, що кредит ОСОБА_7 надано у формі поновлювальної кредитної лінії, тобто, після повернення кредиту або його частини позичальник може й надалі користуватися кредитними коштами в межах встановленого договором ліміту кредитної лінії (53 507 шв.фр.), 20.06.2007 р. ОСОБА_7 отримано ще 7 855 шв.франків, а 23.07.2007 р. 1 300 шв.франків.

Надання ОСОБА_7 зазначених трьох траншів у вказаних сумах та датах підтверджується наведеними вище письмовими доказами, а також розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк».

Крім того, позивач ОСОБА_7 зазначає про незаконне отримання банком додаткового прибутку у вигляді комісій, пов`язаних із зміною за ініціативою банку валюти зобов`язання, в сумі 1 120,00 грн, що не передбачено кредитним договором.

Як вбачається з умов кредитного договору, сплата будь-яких комісій не передбачена; твердження ОСОБА_7 про зміну валюти зобов`язання за кредитним договором не відповідає умовам цього договору та первинним документам з обліку операцій про надання траншів у вищезазначених сумах та датах, а саме: меморіальним ордерам № НОМЕР_5 від 27.04.2007 р., № НОМЕР_6 від 20.06.2007 р., № НОМЕР_7 від 23.07.2007 р.

Ці операції відображені також у виписках по кредитному договору та по поточних рахунках № 700(у шв.франках), 701 (у гривні).

Та обставина, що валюта зобов`язання є незмінною на протязі усієї дії кредитного договору, підтверджується також тим, що ОСОБА_7 на протязі 8 років виконувала зобов`язання за кредитним договором саме у шв.франках, про що свідчать надані суду копії заяв індивідуальних угод на купівлю іноземної валюти в кількості 11 шт., відповідно до яких ОСОБА_7 придбавала шв.франки в АТ «УкрСиббанк» для погашення заборгованості за кредитним договором; копії 63-х заяв на переказ готівки та квитанцій на здійснення валютно-обмінних операцій, що підтверджують виконання ОСОБА_7 кредитних зобов`язань на протязі дії спірного договору саме у шв.франках.

Щодо сплати ОСОБА_7 комісій, слід зазначити, що відповідно до укладеного 26.04.2007 р. між відповідачем за зустрічним позовом та ОСОБА_7 договором банківського рахунку № 1161887, розрахунково-касове обслуговування клієнта здійснюється на платній основі, відповідно до діючих в банку тарифів (п.2.2.1 цього договору). На протязі дії кредитного договору ОСОБА_7 неодноразово за допомогою власного поточного рахунку продавала на МВРУ кредитні кошти в швейцарських франках для подальшого використання еквіваленту у національній валюті для споживчих потреб, а саме 28.04.2007 р. у сумі 28 000 шв.франків, 20.06.2007 р. - у сумі 7 855,00 шв.франків, 23.07.2007 р. - у сумі 1300,00 шв.франків, а також купувала за допомогою власного поточного рахунку на МВРУ швейцарські франки для виконання зобов`язань за кредитним договором.

За здійснення всіх цих операцій відповідно до умов вказаного договору банківського рахунку, копію якого разом з додатками та додатковою угодою, списувалися відповідні комісії.

Правовідносини за договором банківського рахунку № 1161887 від 26.04.2007 р. виходять за межі та не є предметом даного спору.

Крім того, обман з боку відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_7 вбачає також в отриманні банком додаткового прибутку у вигляді курсових різниць.

Дану тезу ОСОБА_7 пояснює тим, що еквівалент суми кредиту за п.1.1 кредитного договору складає 223 125,00 гривень ( 4,17 грн. за 1 шв.франк), в той час, як сума фактично отриманих нею коштів в гривні складає, виходячи з курсу 4,00 грн. за 1 шв.франк.

Надання ОСОБА_7 кредитних коштів здійснено відповідно до п.1.5 кредитного договору, шляхом зарахування на її власний поточний рахунок 700, зазначений у цьому пункті договору.

Зарахування кредитних коштів у вигляді трьох траншів підтверджується внутрішньобанківськими первісними документами, зазначеними вище: меморіальними ордерами, а також виписками по кредитному та по поточному рахунках № 700. Таким чином, з моменту зарахування кредитних коштів на вказаний поточний рахунок процедура видачі кредиту закінчилася. В подальшому ОСОБА_7 вільно самостійно розпоряджалася власними коштами, отриманими нею на поточний рахунок № 700.

Отже, процедура продажу ОСОБА_7 власних коштів у шв.франках для отримання еквіваленту у національній валюті України і подальшого задоволення власних споживчих потреб знаходиться поза межами кредитних відносин.

Визнання судом договору недійсним врегульовано параграфом 2 «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог Закону» глави 16 ЦК України.

Лише порушення однією з сторін вимог Закону, вчинене під час укладення кредитного договору, може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору. Розпорядження ж власними коштами в іноземній валюті шляхом їх продажу на МВРУ здійснювалося ОСОБА_7 в межах правовідносин за договором банківського рахунку № 1161887 від 26.04.2007 р., які не є предметом даного спору.

Щодо курсової різниці, про яку вказує ОСОБА_7 у позові, слід зазначити про таке. В п.1.1 кредитного договору зазначена сума кредиту в шв.франках та в гривні по курсу НБУ станом на день укладення кредитного договору. Продаж іноземної валюти на МВРУ здійснюється за курсом, що формується на торгах, при цьому курс продажу іноземної валюти завжди є меншим, ніж курс її купівлі і саме цим пояснюється продаж ОСОБА_7 отриманих нею у кредит коштів у шв.франках 03.05.2007 р. по курсу їх купівлі на МВРУ на вказану дату.

Таким чином, вчинення обману з боку АТ «УкрСиббанк», а саме, умисних дій, спрямованих на отримання додаткового прибутку у вигляді курсових різниць при укладенні кредитного договору, не підтверджено доказами.

ОСОБА_7 в позові зазначає також, що банком замовчано було при укладенні кредитного договору інформацію щодо валюти, яку фактично вона отримає та додаткових фінансових витрат, пов`язаних з конвертацією валюти.

Проте, ці твердження спростовуються тим, що ОСОБА_7 звернулася до банку з Заявкою про надання їй кредиту за декілька днів до укладення кредитного договору, а саме, 18.04.2007 р., в якій власноручно визначилася з бажаною для неї сумою та валютою кредиту 53 507 шв.франків, а також зі строком кредитування, процентною ставкою, тощо, що підтверджується копією Заявки, а також п.1.1 кредитного договору.

Про витрати, пов`язані з конвертацією валюти, зазначається в договорі банківського рахунку № 1161887 від 26.04.2007 р., а також в п.10.2.2, 10.2.3 кредитного договору. Отже, твердження ОСОБА_7 про замовчання з боку банку при укладенні кредитного договору інформації про валюту зобов`язання та витрат, пов`язаних з її конвертацією, не підтверджено доказами.

Позивач за зустрічним позовом стверджує про те, що кредитний договір не містить істотних умов для даного виду договорів, встановлених ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Суд зазначає, що такі вимоги до кредитного договору не були передбачені законом на момент його укладення, а доводи позивача ОСОБА_7 ґрунтується на вимогах ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції ЗУ від 22.09.2011 р. № 3795-VI, тобто в редакції, що розпочала свою дію після укладення кредитного договору.

Відповідно до редакції ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», що діяла станом на 27.04.2007 р., у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту в п.1.1 така сума зазначена 53 507,00 шв.фр.;

2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. В кредитному договорі ( п.1.3 ) зазначається детальний розпис платежів, що складають вартість, або ціну кредиту. Ціною кредиту є платежі за процентами, що сплачує позичальник за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, розмір, порядок одержання та сплати яких встановлюються договором.

Пунктом 14.1.206 Податкового Кодексу України визначено термін «проценти», відповідно до якого процентами являється платіж за використання коштів, отриманих в кредит. Нараховуються проценти у вигляді відсотків на основну суму заборгованості.

Сторони оспорюваного кредитного договору домовилися про сплату позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 9,99% річних, п.1.3.1 договору.

Детальний розпис платежів за процентами викладено в п.п.1.3.1-1.3.4 кредитного договору; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту - п.1.2.1, преамбула кредитного договору, якою визначено термін «кредитна лінія», відповідно до якого видача кредиту здійснюється одним або декількома траншами в межах встановленого ліміту. При цьому по мірі повернення раніше наданих траншів ліміт кредитування поновлюється; право дострокового повернення кредиту визначено п.6.2 кредитного договору; річна відсоткова ставка за кредитом п.1.3.1 договору; інші умови, визначені законодавством - такими умовами є обов`язок позичальника повернути кредит (ст.1049 ЦКУ) п.1.2.2 договору; наслідки порушення позичальником умов договору (ст1050 ЦКУ) розділ 7 спірного договору «Відповідальність сторін», забезпечення виконання договору (ст.1052 ЦКУ) розділ 2 кредитного договору, права та обов`язки сторін (ст.1054 ЦКУ) розділи 3-6 кредитного договору.

Таким чином, кредитний договір містить всі умови, що були передбачені як істотні цивільним законодавством, діючим на час його укладення.

Умови, про які йдеться у зустрічній позовній заяві як про такі, що кредитний договір має містити, але не містить, це: детальний розпис сукупної вартості кредиту (у процентному значенні та у грошовому вигляді, значення реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту, спірний кредитний договір і не може містити, оскільки діюче під час його укладення законодавство таких вимог до змісту кредитного договору не пред`являло.

Вперше поняття сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту з`явилося у Постанові Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р., яка на день укладення спірного договору ще не діяла, а тому такі вимоги до банків щодо включення до кредитних договорів вказаних умов були відсутні.

Таким чином, доводи ОСОБА_7 про відсутність у кредитному договорі значень сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, абсолютного подорожчання кредиту і порушення цим вимог цивільного законодавства, що є, на її думку, підставою для визнання недійсним кредитного договору за приписами ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України, є безпідставним.

Крім того, ОСОБА_7 доводить, що їй не було надано банком інформації про основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу, які мають бути розкритими позичальнику відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», надалі Закон № 979-IV.

На думку суду, посилання на Закон № 979-IV є безпідставним, оскільки сфера його дії на правовідносини між сторонами не розповсюджується і не може застосовуватися до відносин щодо надання кредиту, забезпеченого іпотекою, якщо ці відносини не передбачають перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами та застосування механізму управління майном.

Таким чином, позивачем не наведено у зустрічному позові жодного обґрунтованого зауваження щодо змісту спірного правочину.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.2 ст.640 ЦК України, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики.

Таким чином, враховуючи те, що фактичне надання кредиту ОСОБА_7 за кредитним договором № 0 не відбулося, даний договір за приписами ч.2 ст.640, ч.2 ст.1046 ЦК України є неукладеним.

В судовому засіданні встановлено, що видача кредиту шляхом зарахування коштів на рахунок позичальника, а в подальшому часткове виконання зобовязань за договором споживчого кредиту відбувалося саме на підставі договору № 0, що підтверджується наведеними вище доказами.

З огляду на те, що згідно із заявою про зміну предмету позову, відповідно до якої предметом зустрічної позовної заяви є визнання недійсним неукладеного кредитного договору № 0, а відповідно до ст.215 ЦК України недійсним може бути визнано лише вчинений правочин, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову.

У звязку із задоволенням первісних позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів в дольовому порядку слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» повністю.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 (зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_8), ОСОБА_4, (зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_9), на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (місце знаходження м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ) заборгованість за кредитним договором від 27.04.2007 р. № 0 в сумі 15 496 швейцарських франків 87 сан. та 90 825,19 гривень 19 коп. пені.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 (зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_8), ОСОБА_5 (зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_10), на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (місце знаходження м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ) заборгованість за кредитним договором від 27.04.2007 р. № 0 в сумі 15 496 швейцарських франків 87 сан. та 90 825,19 гривень 19 коп. пені.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_2, (зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_8), ОСОБА_4, (зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_9), ОСОБА_5 (зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_10), на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (місце знаходження м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ) судові витрати в сумі 7532 гривень 78 коп., по 2510 гривень 93 коп. з кожного відповідача.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 07 червня 2018 року.

Суддя О.В.Грищенко