П о с т а н о в а

Іменем України

16 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 712/13434/17

провадження № 61-10952 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: Черкаська обласна державна адміністрація (комісія Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), Київська обласна державна адміністрація (комісія по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році),

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 6 листопада 2017 року у складі судді Пересунька Я. В. та постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2018 року у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Бородійчука В. Г., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4. звернулася з заявою до суду про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що з 1972 року вона проживала у АДРЕСА_1. Після закінчення у 1984 році Прип'ятської середньої школи вона поступила на денну форму навчання до Харківського автотранспортного технікуму. Проте 18 квітня 1986 року вона приїхала у м. Прип'ять на весілля до подруги, яке мало відбутись 3 травня 1986 року. 27 квітня 1986 року вона з матір'ю у зв'язку із Чорнобильською атомною катастрофою були евакуйовані з зони відчуження у с. Стеблі Поліського району Київської області.

31 серпня 2017 року протоколом засідання комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році Київської обласної державної адміністрації їй постійне проживання та прописку у АДРЕСА_1 на момент аварії на Чорнобильській атомній електростанції та евакуацію у встановленому законом порядку не підтверджено.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4. просила суд встановити факт, що 26 квітня 1986 року на момент аварії на Чорнобильській атомній електростанції вона фактично проживала і перебувала у м. Прип'ять Чорнобильського району Київської області та факт евакуації її із зони відчуження 27 квітня 1986 року з м. Прип'ять Чорнобильського району Київської області.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 6 листопада 2017 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_4 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порядок вирішення спірних питань щодо визначення статусу евакуйованих осіб віднесено до компетенції відповідної комісії Київської обласної державної адміністрації на підставі довідок та інших документів, що засвідчують факт перебування на момент евакуації у населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, виданих місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Таким чином, оскільки законодавством визначено позасудовий порядок, який дає змогу особі підтвердити факт евакуації наслідків аварії на ЧАЕС, то ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. А у разі незгоди з протоколом засідання комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році Київської обласної державної адміністрації від 31 серпня 2017 року, позивачка має право оскаржити його до суду.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_4 відхилена, судове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції вірно відмовив у відкритті провадження у справі, так як, не погоджуючись з протоколом засідання комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році Київської обласної державної адміністрації від 31 серпня 2017 року, вона мала право на оскарження вказаного протоколу в установленому законом порядку, а не шляхом звернення до суду в порядку цивільної юрисдикції із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4. просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її заяву задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що встановлення факту того, що 26 квітня 1986 року на момент аварії на ЧАЕС вона проживала і перебувала у м. Прип'ять Чорнобильського району Київської області та факт евакуації її із зони відчуження 27 квітня 1986 року породжує для неї юридичні і правові наслідки та іншим чином захистити її права неможливо. Встановлення вказаного факту їй потрібно для підтвердження статусу громадянки, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження, а не як особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської атомної катастрофи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою та пунктом п'ятим частини другої статті 234 ЦПК України 2004 року окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 12 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 20 січня 1997 року № 51, спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, розглядаються комісіями при Київській і Житомирській облдержадміністраціях на підставі відповідних письмових підтверджень, виданих керівниками підприємств, організацій та установ, які направляли цих осіб на роботу до зони відчуження, або керівниками місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування за місцем виконання робіт.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що згідно з Законом України від 28 лютого 1991 року № 796‑XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і затвердженого на підставі цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року № 501 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС може видаватися на підставі рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період (визначений законодавством), пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, у тому числі в проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також у роботах на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки. Інші питання щодо визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вирішуються на підставі відповідних документів, а спірні питання - комісіями при виконкомах Київської і Житомирської обласних Рад народних депутатів і при Міністерстві у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Тобто справи про встановлення фактів участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також статусу ліквідатора не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Суди дійшли вірного висновку про те, що оскільки законодавством визначено позасудовий порядок, який дає змогу особі підтвердити факт евакуації унаслідок аварії на ЧАЕС, то ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку про те, що, звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення ОСОБА_4 обрала неналежний спосіб захисту, оскільки, не погоджуючись з протоколом засідання комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році Київської обласної державної адміністрації від 31 серпня 2017 року, вона мала право на оскарження вказаного протоколу в установленому законом порядку.

Доводи касаційної скарги про те, що встановлення факту того, що її евакуація із зони відчуження 27 квітня 1986 року породжує для неї юридичні і правові наслідки та іншим чином захистити її права неможливо, безпідставні, так як законодавством визначено позасудовий порядок вирішення цього питання та передбачено її право на оскарження у судовому порядку саме відповідного протоколу комісії про відмову у встановленні такого факту.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 6 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк