Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 209/10115/16-ц

провадження № 61-3062св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя - доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» АртемоваАртема Олексійовича на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року у складі судді Лобарчук О. О. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Прозорової М. Л., Максюти Ж. І., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» (далі - УДППЗ «Укрпошта») про визнання кредитного договору припиненим у зв'язку із виконанням його умов у повному обсязі та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 29 липня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала на споживчі цілі кредитні кошти у розмірі 13 524 грн зі сплатою 1,6 % річних на строк 36 місяців - з 29 липня 2013 року по 30 березня 2017 року.

Позивач достроково погасила кредитну заборгованість шляхом сплати щомісяця за період з 12 серпня 2013 року по 07 березня 2015 року по 600 грн; 08 квітня 2015 року - 500 грн; 06 травня 2015 року - 500 грн та 03 червня 2015 року - 526 грн, що разом становить 13 526 грн.

10 квітня 2015 року відповідач повідомив її про те, що вона має непогашену заборгованість за вказаним кредитним договором, оскільки один платіж, здійснений нею 07 березня 2015 року через УДППЗ «Укрпошта», не перераховано на відповідний рахунок ПАТ «Дельта Банк».

З липня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» неправомірно нараховує їй заборгованість, яка станом на 25 березня 2016 року становить 2 330 грн 36 коп.

ОСОБА_1 просила суд визнати достроково виконаними належним чином та у повному обсязі її зобов'язання за кредитним договором від 29 липня 2013 року, укладеним між нею та ПАТ «Дельта Банк»; визнати зазначений кредитний договір припиненим з 03 червня 2015 року; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000 грн та стягнути з відповідача судовий збір.

У червні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Артемова А. О. подало до суду заперечення на позов, у якому вказувало про те, що на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» у період з 05 жовтня 2014 року по 04 жовтня 2017 року. Рішенням суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 будуть створені перешкоди у діяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виконання покладених на нього державою завдань. Основним документом, що підтверджує перерахування суми коштів на відповідний банківський рахунок, є платіжне доручення. Проте платіжне доручення на підтвердження здійснення платежу 07 березня 2015 року позивачем не надано. Оскільки зобов'язання за кредитним договором на суму 600 грн виконано не було, відсутні підстави для визнання таких зобов'язань припиненими у зв'язку із достроковим їх виконанням у повному обсязі. Відшкодування моральної шкоди за договірними зобов'язаннями чинним законодавством України не передбачено.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним 29 липня 2013 року між нею та ПАТ «Дельта Банк», достроково виконаним належним чином у повному обсязі.

Визнано припиненим кредитний договір від 29 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк».

У відшкодуванні моральної шкоди стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 5 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 здійснювалось на користь ПАТ «Дельта Банк» через відділення поштового зв'язку на підставі договору на приймання платежів від 03 лютого 2013 року № 934-33, укладеного між УДППЗ «Укрпошта» та банком. ПАТ «Дельта Банк» зупинило перерахування коштів з рахунку за платіжними дорученнями УДППЗ «Укрпошта» у зв'язку із введенням тимчасової адміністрації. А тому, врахувавши відсутність вини позивача у незарахуванні платежу, здійсненого нею на користь банку 07 березня 2015 року, та прийнявши до уваги наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, задовольнив позов.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року в частині відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у позові в цій частині.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано положення статті 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відшкодування моральної шкоди у зв'язку із неналежним виконанням договірних правовідносин чинним законодавством України не передбачено.

ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Артемова А. О. у касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій неправильно встановили обставини справи, не дослідили всі наявні в матеріалах справи докази, не звернули увагу на рішення Господарського суду м. Києва від 07 червня 2016 року, яким встановлено, що саме УДППЗ «Укрпошта» належним чином не виконало зобов'язань щодо перерахування прийнятих від споживачів банківських послуг коштів на рахунок ПАТ «Дельта Банк». У матеріалах справи відсутнє платіжне доручення про перерахування позивачем банку коштів у розмірі 600 грн.

У грудні 2016 року УДППЗ «Укрпошта» подало відзив на касаційну скаргу, у якому вказувало на те, що між ним та ПАТ «Дельта Банк» 07 лютого 2013 року укладено договір на приймання платежів № 934-33, відповідно до умов якого УДППЗ «Укрпошта» здійснювало приймання готівкових коштів від споживачів, формувало реєстри прийнятих платежів для подання ПАТ «Дельта Банк» та здійснювало перерахунок коштів з рахунку УДППЗ «Укрпошта» на рахунок банку. 03 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» було припинено перерахування коштів з рахунків УДППЗ «Укрпошта» у зв'язку із введенням тимчасової адміністрації. УДППЗ «Укрпошта» намагалось виконати свої зобов'язання перед банком та перерахувати кошти на рахунок ПАТ «Дельта Банк», однак кошти банком заблоковано та списання з рахунків УДППЗ «Укрпошта» не виконувалось.

ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу, поданому у грудні 2016 року, вказувала на те, що умовами кредитного договору, укладеного 29 липня 2013 року між нею та ПАТ «Дельта Банк», передбачено право на дострокове повернення кредитних коштів. Позивач, скориставшись таким правом, станом на 03 червня 2015 року достроково повернула банку кредитні кошти у повному обсязі. Однак, у квітні 2015 року позивачу стало відомо про те, що її платіж на суму 600 грн, здійснений через відділення УДППЗ «Укрпошта», не було зараховано. Оскільки судами попередніх інстанцій правильно встановлено характер спірних правовідносин та норми права, які підлягали застосуванню, вони є законними та обґрунтованими, а тому просила залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 липня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким вона отримала на споживчі цілі кредитні кошти у розмірі 13 524 грн зі сплатою 1,6 % річних на строк 36 місяців - з 29 липня 2013 року по 30 березня 2017 року.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що достроково погасила кредитну заборгованість шляхом сплати щомісяця за період з 12 серпня 2013 року по 07 березня 2015 року по 600 грн; 08 квітня 2015 року - 500 грн; 06 травня 2015 року - 500 грн та 03 червня 2015 року - 526 грн, що разом становить 13 526 грн.

10 квітня 2015 року ОСОБА_1 зателефонували з ПАТ «Дельта Банк» та повідомили про наявність у неї непогашеної кредитної заборгованості.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до ПАТ «Дельта Банк» із заявами про надання їй роз'яснень щодо причин виникнення у неї кредитної заборгованості.

З листа тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» від 12 травня 2015 року № 05-2944957 ОСОБА_1 стало відомо про те, що в ході проведеної працівниками ПАТ «Дельта Банк» перевірки оплат, здійснених нею за кредитним договором від 29 липня 2013 року, виявлено, що платіж на суму 600 грн, здійснений нею 07 березня 2015 року, не було зараховано.

03 лютого 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та УДППЗ «Укрпошта» укладено договір № 934-33, згідно з умовами якого через відділення поштового зв'язку приймались платежі на користь ПАТ «Дельта Банк».

У листі від 06 травня 2015 року № 02-269 УДППЗ «Укрпошта» підтвердило те, що ОСОБА_1 через відділення поштового зв'язку № 40 центру поштового зв'язку № 5 Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта» 07 березня 2015 року здійснила платіж для погашення кредитної заборгованості на користь ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 600 грн.

Відповідно до умов договору від 03 лютого 2013 року № 934-33 працівниками центру поштового зв'язку № 5 після опрацювання прийнятого платежу, 11 березня 2015 року, з урахуванням платежу ОСОБА_1, сформовано реєстр на загальну суму 53 461 грн 41 коп. та передано ПАТ «Дельта Банк».

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 ЦК України).

Вирішуючи спір у частині визнання достроково виконаними кредитних зобов'язань у повному обсязі та припинення кредитного договору, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивач довела виконання своїх зобов'язань за кредитним договором від 29 липня 2013 року у повному обсязі.

Доводи представника ПАТ «Дельта Банк» про те, що рішенням Господарського суду м. Києва від 07 червня 2016 року встановлено, що саме УДППЗ «Укрпошта» не було належним чином виконано умови договору від 03 лютого 2013 року № 934-33, не заслуговують на увагу, оскільки із вказаного рішення суду вбачається наявність між ПАТ «Дельта Банк» та УДППЗ «Укрпошта» договірних зобов'язань, невиконання яких тягне за собою наслідки, передбачені цим договором та чинним законодавством України. ОСОБА_1 не є стороною цих договірних зобов'язань, а тому позбавлена можливості впливати на дії банку та його контрагентів.

Крім того, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, обґрунтовано відмовив у позові, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У даному випадку між сторонами виникли договірні правовідносини і умовами кредитного договору відшкодування моральної шкоди у разі порушення виконання його умов не передбачено.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Артемова Артема Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В.Синельников

Ю. В.Черняк