Справа № 462/5708/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/6252/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення позики за борговою розпискою,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь заборгованість в розмірі 13 514,83 дол. США, яка у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 25.10.2016 року становить 346 520, 24 грн., 3% річних від загальної суми, що становить 425,43 дол. США, що у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 25.10.2016 року становить 10 908,02 грн. та судовий збір у розмірі 4267 грн.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що 30.03.2015р. між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого позивач позичив ОСОБА_2 10 000 дол. США, які останній зобовязувався повернути до 01.07.2015р. Окрім цього у борговій розписці зазначено, що у випадку неповернення 10 000 дол. США, ОСОБА_2 зобовязується додати ще 6 000 дол. США. Відповідач частково сплати в борг, проте на даний час повної суми боргу відповідачем позивачці не повернуто. Незважаючи на неодноразові звернення позивачки до відповідача, останній ухиляється від повернення коштів. У звязку із наведеним, просила задовольнити її позов.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 28 липня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2на користь ОСОБА_3заборгованість в розмірі 13 514,83 доларів США, яка у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 25.10.2016 року становить 346 520 грн. 24 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3% річних від загальної суми, що становить 425,43 доларів США, яка у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 25.10.2016 року становить 10 908 грн. 02 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2на користь ОСОБА_3суму сплаченого судового збору, що становить 4267 грн. 00 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції, встановивши, що позивачкою передано відповідачу 10 000 дол. США, з яких останній повернув 2485,17 дол. США, безпідставно стягнув з відповідача 13 514,83 дол. США, додавши до суми боргу ще 6000 дол. США. Вказує, що він не отримував від позивачки 16 000 дол. США, а 6000 дол. США, які намагається позивачка з нього стягнути, не є сумою боргу, як і не є неустойкою, оскільки така обчислюється не у твердій сумі, а у відсотках. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній. Представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі. Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній позичив у ОСОБА_3 10 000 дол. США та зобовязався повернути вказану суму грошей до 01 липня 2015 року, про що склав власноручну розписку від 30.03.2015 року. Згідно розписки ОСОБА_2 також зобовязався у випадку неповернення коштів до 01 липня 2015 року додати до вказаної суми ще 6000 дол. США (а.с. 8).

Сторонами не заперечується, що протягом вересня-жовтня 2015 року відповідач повернув позивачці частину боргу, а саме: 1500 дол. США 17.09.2015 року, 500 дол. США 29.09.2015р., 300 Євро 29.09.2015р., 150 дол. США 07.10.2015 року, що підтверджується написаною ОСОБА_3 розпискою (а.с. 42).

Згідно наданого позивачкою розрахунку загальна сума повернутих відповідачем коштів становить 2485,17 дол. США., розмір заборгованості становить 13 514,83 дол. США. (16000 дол. США 2485,17 дол. США), що еквівалентно 346 520,24 грн. (а.с. 61-62). Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано.

Доводи апелянта про те, що стягнення з нього 6000 дол. США є безпідставним, не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Сторонами у договорі позики було встановлено інший вид забезпечення виконання зобовязання, а саме способом зобовязання позичальника у разі прострочення повернення взятих у борг коштів у розмірі 10 000 дол. США додати до цієї суми ще 6000 дол. США., що відповідає вищевказаним положенням ч.2 ст. 546 ЦК України.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач свої зобовязання згідно договору позики у визначений строк не виконав, дійшов вірного висновку про стягнення з нього в користь позивачки 13 514,83 дол. США, що еквівалентно 346 520,24 грн.

Крім цього, ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, районний суд обґрунтовано стягнув з відповідача 3% річних від загальної суми, в розмірі 425,43 дол. США., що еквівалентно 10 908,02 грн., згідно розрахунку наданого позивачкою, який відповідачем не спростовано.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 08.06.2018р.

Головуючий

Судді: