Постанова

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 753/722/17

провадження № 61-5774 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В.

Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року, у складі суддів:

Українець Л. Д., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_7, у якому просила стягнути з останнього аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 30 відсотків з усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Позовна заява мотивована тим, що з 3 лютого 2001 року по 10 квітня 2008 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_7 Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із позивачем. На момент пред'явлення позову, постійним місцем проживання позивача та її дочки є Сполучені Штати Америки.

Позивач зазначала, що відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання дитини, що стало підставою пред'явлення даного позову.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 30 відсотків з усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2017 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що законодавством на батьків покладено обов'язок по утриманню та вихованню дітей. Відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дитину, тому аліменти підлягають стягненню в судовому порядку.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 30 % з усіх видів доходу щомісячно змінено. Визначено стягнути аліменти в розмірі ј від доходів ОСОБА_7 щомісячно.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що, розмір аліментів на утримання не може бути виражено у відсотковому відношенні. Зазначений позивачем розмір аліментів є меншим за 1/3 частку доходу й присудження аліментів в такому розмірі буде виходом за межі позовних вимог. Суд дійшов висновку, що присудженню підлягають аліменти в розмірі ј частки від доходу відповідача, що буде достатнім для матеріального забезпечення дитини.

У касаційній скарзі, поданій 9 січня 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи апеляційною інстанцією, у зв'язку із чим вона була позбавлена права подати свої заперечення.

Касаційна скарга також містить посилання на те, що всупереч нормі частини третьої статті 222 ЦПК (в редакції, чинній на момент розгляду справи) позивачу не направлено копії ухваленого у справі рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положеннями статті 74 ЦПК України, в редакції чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, які разом із розпискою надсилаються поштою рекомендованими листами із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою яка бере участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Судова повістка має бути вручена не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проживає за межами України - в Сполучених Штатах Америки. Довіреністю від 8 грудня 2016 року ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_6 та ОСОБА_5 представляти її інтереси в суді. Вказані представники позивача брали участь у судових засіданнях у суді першої інстанції.

На адресу реєстрації позивача апеляційним судом було надіслано судову повістку про виклик. Копію апеляційної скарги разом із судовою повісткою про виклик також надіслано одній із представників позивача - ОСОБА_6 на адресу її реєстрації. Зазначені поштові відправлення адресату вручені не були та були повернуті до апеляційного суду за закінченням встановленого строку зберігання. Докази надсилання апеляційним судом судової повістки ОСОБА_5 - представнику позивача за довіреністю, у матеріалах справи відсутні.

Особи, які беруть участь у справі, згідно статті 27 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції), мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Крім того, відповідно до частини шостої статті 74 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом), особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Доказів використання судом апеляційної інстанції інших засобів зв'язку для поінформування позивача або її представників матеріали справи не містять.

Таким чином, відомості про те, що позивач або його представники були належним чином повідомлені судом апеляційної інстанції про дату, час і місце судового розгляду, в матеріалах справи відсутні.

Основними засадами судочинства, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), встановлено, що кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справ стосовно позивача ОСОБА_4 порушені через непоінформованість представника останньої про дату і час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України, судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, рішення апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 401, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду м. Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська