Справа № 510/1927/16-ц Р І Ш Е Н Н Я
17.04.18 року Ренійський районний суд Одеської області
У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,
при секретарі - Івановій Н.С.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, -
Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачки про визнання права власності на нерухоме майно у вигляді квартири № 122 в житловому будинку № 100 в м. Рені Одеської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачкою було укладено договір купівлі продажу, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договори. Однак на момент укладення договору відповідачка не була зареєстрованим власником майна, тому придбане нею майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у звязку з тим, що вона є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в неї майна, передбачені ст. 388 ЦК України, позивачка просить задовольнити її позовні вимоги.
Позивачка у підготовче судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачка по справі, у підготовче судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія нотаріально не посвідченого договору купівлі продажу від 12.02.2011 р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про купівлю квартири № 122 в житловому будинку № 100 в м. Рені Одеської області; копія свідоцтва про право власності на житло № 41 від 03.12.2010 р.; копія витягу про державну реєстрацію прав, згідно якого 09.03.2011 р. за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру № 122 в житловому будинку № 100 в м. Рені Одеської області; копія технічного паспорту на квартиру № 122 в житловому будинку № 100 в м. Рені Одеської області, власник ОСОБА_2; висновок ПП «Експерт Центр «Авант» про проведення незалежної оцінки вартості однокімнатної квартири АДРЕСА_1 в м.
Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 12.02.2011 р. позивачка домовилась із відповідачкою про покупку квартири № 122 в житловому будинку № 100 в м. Рені Одеської області. В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивачка передала відповідачці гроші, що підтверджується розпискою відповідачки у договорі купівлі продажу, а остання передала ключі від квартири. Таким чином, позивачка з 2011 року проживає у даній квартирі, утримує квартиру, сплачує всі комунальні платежі, за час проживання в даній квартирі позивачка провела капітальний та поточний ремонт за власний рахунок.
Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачка через деякий час запропонувала відповідачці привести домовленість у відповідності до вимог закону, на що відповідачка повідомила, що не може це зробити, так як на момент укладення договору вона не була зареєстрованим власником квартири, також відповідачка ухиляється від зустрічей із позивачкою, мотивуючи це різними обставинами.
Про існування обставин, що відповідачка, на момент укладання договору купівлі продажу, не була зареєстрованим власником квартири позивачці нічого не було відомо, оскільки відповідачка запевняла позивачку що вона є власником квартири.
Враховуючи викладені обставини, що на момент укладання договору відповідачка не мала належних оформлених документів, що підтверджують її право власності і до їх оформлення не мала права відчужувати квартиру, тому придбане позивачкою майно було відчужено особою, яка не мала на це право.
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.
Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.
Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачці передані гроші на суму 50 000 грн., а позивачці обєкт нерухомості, яким вона з 2011 року та до теперішнього часу користується. З 2011 р. відповідачка або інші правонаступники власника жодного разу не висували вимоги щодо повернення вказаної квартири, не заперечували проти проведення ремонту.
Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Так, позивачка набула право власності на квартиру № 122 в житловому будинку № 100 в м. Рені Одеської області. в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши її у відповідачки, яка її фактично не мала права відчужувати.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на квартиру № 122 в житловому будинку № 100 в м. Рені Одеської області.
Виходячи з вищевикладеного,
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 330, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 122 в житловому будинку № 100, розташованому за адресою: Одеська область, м. Рені, вул.. Вознесенська (колишня - Комсомольська), загальною площею 31,10 кв.м., підсобна площа 19,40 кв.м., житлова площа 11,70 кв.м.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін