КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1853/2018
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва в складі судді Сенька М.Ф., постановлену в м. Київ 05 вересня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця мешкання дітей,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, просила визначити постійне місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матір'ю ОСОБА_2

Посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, під час якого народжені спільні діти. За час шлюбу у сім'ї склались важкі відносини, відповідач ініціював та створював конфлікти і принижував її в присутності дітей. Після укладення шлюбу вона дізналася, що у її чоловіка наявне психічне захворювання, від якого він лікується багато років. В результаті останнього конфлікту із відповідачем вона змушена була орендувати приміщення і переїхати разом із дітьми в інше житло. Посилаючись на ч. 1 ст. 161 СК України, агресивну поведінку відповідача, вважала доцільним визначити місце мешкання дітей із нею.

Також ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову по справі у вигляді тимчасового визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір'ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 на період розгляду справи № 759/13825/18 у Святошинському районному суді м. Києва.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року заяву задоволено, забезпечено позов ОСОБА_2 шляхом тимчасового визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матір'ю ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_1 на період розгляду справи № 759/13825/18 у Святошинському районному суді м. Києва.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що судом порушено пряму заборону закону на застосування заходу забезпечення позову, який вжив суд: в силу ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті; вжитий захід забезпечення позову є необґрунтованим та неадекватним, його вжиттям порушено права відповідача та його малолітніх дітей.

Вказував, що суду не було надано жодних достовірних та достатніх доказів того, що правам та/чи інтересам позивача може бути заподіяно шкоди та/або що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду. Позивач не зверталася в інтересах своїх малолітніх дітей, які не зазначені у позові як сторона процесу, від імені яких діє законний представник, ОСОБА_2 звернулася до суду від власного імені та на захист власних інтересів, очевидно розглядаючи їх дітей як свою власність.

З урахуванням усіх обставин справи суд мав би забезпечити позов з тим, щоб захистити права малолітніх дітей на спілкування з обома батьками протягом усього строку розгляду справи судом, наприклад, почергове проживання дітей або одного з них у кожного з батьків. Саме таке забезпечення позову могло б вважатися і законним, і обґрунтованим, і адекватним з урахуванням предмету і підстав позову та відсутності законодавчих підстав для обмеження одного з батьків у праві спілкуватися з власними дітьми.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони у справі перебували у шлюбі та є батьками неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а. с. 11).

В матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_2 до служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Святошинського ВП ГУНП в м. Києві щодо вчинення психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_3

В липні 2018 року спеціалістами Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації складено акт обстеження умов проживання дітей за адресою АДРЕСА_2 м. Київ, згідно яких умови проживання створені належним чином (а. с. 44).

30 серпня 2018 року ОСОБА_2 уклала договір оренди квартири за адресою АДРЕСА_3 до 28 лютого 2019 року. В нижній частині договору міститься зроблена від руки приписка п. 8, згідно якого в квартирі разом із наймачем будуть проживати діти (а. с. 21 - 23).

Також позивачем надано рецепти на ім'я ОСОБА_2, виписані лікарями Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1 (а. с. 29).

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із мети ефективного захисту прав та законних інтересів малолітніх дітей та недопущення вчинення дій, направлених на зміну місця їх проживання до ухвалення судом рішення у справі.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Однак задовольняючи заяву про забезпечення позову, наведених вимог закону при вирішенні заяви про забезпечення позову судом першої інстанції дотримано не було.

Так, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що визначення місця проживання дітей із матір'ю, в тому числі тимчасове, є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог у даній справі, а отже забезпечення позову в такий спосіб прямо заборонено законом.

Крім того, посилаючись при постановленні ухвали про забезпечення позову на необхідність ефективного захисту прав та законних інтересів малолітніх дітей, суд першої інстанції жодним чином не зазначив та не мотивував, ефективний захист яких саме прав та законних інтереси малолітніх дітей може ускладнити чи унеможливити невжиття відповідних заходів забезпечення позову, і яким чином.

Також, вказуючи в ухвалі про забезпечення позову на необхідність недопущення вчинення дій, направлених на зміну місця проживання дітей до ухвалення судом рішення у справі, суд першої інстанції не послався при цьому на жодну із підстав вжиття заходів забезпечення позову, передбачену ч. 2 ст. 149 ЦПК України, якими є ускладнення чи унеможливлення 1) виконання рішення суду, або 2) ефективного захисту, або 3) поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року не можна вважати законною та обґрунтованою, а заяву про забезпечення позову із наведених вище підстав не можна вважати такою, що підлягає до задоволення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця мешкання дітей - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2018 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.