Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 465/436/14-ц

провадження № 61-18204св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

заявники: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

заінтересовані особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_1, Постійно діючий Третейський суд при Львівській асоціації учасників ринку нерухомості,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Франківського районного суду

м. Львова від 10 березня 2017 року у складі судді Лозинського Б. М. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2017 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Ніткевич А. В., Савуляк Р. В.,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Львівській асоціації учасників ринку нерухомості (далі - рішення третейського суду) від 03 травня 2006 року у справі № 3/8-1/1 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

Заява мотивована тим, що оскаржуваним рішенням третейського суду у справі №3/8-1/1 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно, визнано за ОСОБА_8 право власності на приміщення їх підвалу площею 28,7 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_2 на праві приватної власності. Вказане рішення третейського суду вважають незаконним, оскільки справа, у якій воно прийняте, непідвідомча третейському суду, а питання, які вирішені судом, виходять за межі третейської угоди, укладеної між сторонами. Також зазначають, що третейським судом без їх участі було вирішено питання про їх права.

У зв'язку з викладеним просили поновити їм строк на оскарження рішення третейського суду у вказаній ними частині та скасувати в цій частині рішення третейського суду.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від

08 червня 2017 року, заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішення третейського суду від 03 травня

2006 року у справі №3/8-1/1 за позовом ОСОБА_8 до

ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно залишено без розгляду.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що заявники звернулися до суду з заявою про скасування рішення третейського суду з пропуском встановленого законом строку на його оскарження, не навівши при цьому поважних підстав для його поновлення.

У касаційній скарзі, поданій 05 липня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просили скасувати оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок судів першої і апеляційної інстанцій стосовно того, що заявниками пропущено строк звернення до суду для оскарження рішення третейського суду, не відповідає обставинам справи. Вказують, що суди обох інстанцій в оскаржуваних ухвалах на підставу неповажності пропуску строку звернення заявників до суду із заявою про скасування рішення третейського суду посилаються на вивчення у судовому засіданні звукозапису судового засідання від 03 липня 2013 року у справі

№ 466/2480/13-ц за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, ЛКП «Янів-405», реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, про усунення перешкод у користуванні коморою у підвалі, відновлення попереднього стану комори та звільнення її. Зазначають, що зі змісту прослуханого звукозапису судового засідання від 03 липня 2013 року неможливо дійти висновків, які відображені в оскаржуваних ухвалах. Також вказують, що суди необґрунтовано зазначили про те, що ОСОБА_4 про існування рішення третейського суду було відомо ще в 2010 році, оскільки вказані обставини були предметом розгляду, і суд касаційної інстанції визнав вказані причини пропуску строку неповажними і з цих підстав скасував оскаржувані нами судові рішення. Посилання судів на те, що з моменту долучення до матеріалів справи № 466/2480/13-ц копії оскаржуваного рішення третейського суду, а саме з 29 квітня 2013 року, заявникам було відомо про його існування, є неправильним, оскільки вказана копія рішення не була належним чином завірена, а оригінал цього рішення для огляду в судовому засіданні ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_8 не надавали, тому така копія рішення не може бути належним доказом у розумінні норм ЦПК України 2004 року. Вказують, що достеменно їм стало відомо про наявність оскаржуваного рішення третейського суду лише після ознайомлення ОСОБА_4 13 січня 2014 року з матеріалами цивільної справи № 466/2480/13-ц. На думку заявників, оскаржувані ухвали, на підставі яких залишено без розгляду їх заяву через пропуск строку позовної давності, означають для них втрату можливості судового захисту їх суб'єктивного права.

07 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_8 на касаційну скаргу, у яких він зазначає, що оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з дотриманням норм процесуального права на підставі належним чином встановлених обставин справи. Доводи касаційної скарги є необгрунтованими та зводяться до незгоди заявників з встановленими судами обставинами.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Львівській Асоціації учасників ринку нерухомості від 03 травня 2006 року у справі № № 3/8-1/1 частково задоволено позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майна та визнано за ОСОБА_8 право власності на приміщення підвалу площею

28,7 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_2 (а. с. 18-23, том 1).

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не були учасниками розгляду вказаної справи та копію оскаржуваного рішення третейського суду не отримували.

Заяву про скасування третейського рішення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 подали до суду першої інстанції 15 січня

2014 року.

ОСОБА_8 та представник ОСОБА_7 до суду першої інстанції подали заяви про застосування процесуальних строків, оскільки заявниками подано заяву про скасування рішення третейського суду з пропуском встановленого строку на її подання.

Згідно з частиною першою - третьою статті 389-1 ЦПК України 2004 рокусторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особамипротягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, -протягом трьох місяців здня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до частини другої, четвертої статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ. Заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейського суду.

Відповідно до частини першої статті 72 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Судами було встановлено, що заявники ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6 із заявою про скасування рішення третейського суду від

03 травня 2006 року у справі №3/8-1/1 звернулися до суду першої інстанції лише 15 січня 2014 року.

Причину пропуску строку для звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду від 03 травня 2006 року заявники пояснюють, тим, що їм стало відомо про існування вказаного рішення лише 13 січня

2014 року, а саме після ознайомлення з матеріалами справи № 466/2480/13-ц, що розглядається Шевченківським районним судом м. Львова за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_11 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, ЛКП «Янів-405», Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, про усунення перешкод в користуванні коморою у підвалі, відновлення попереднього стану комори, її звільнення, та отримання копії цього рішення.

Відповідно до частини першої статті73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

ЦПК України не містить вичерпного переліку поважності причин пропуску строку на оскарження. Вони оцінюються у кожній конкретній ситуації, виходячи із фактичних обставин.

Судами було встановлено, що зявникам про існування рішення третейського суду стало відомо 29 квітня 2013 року під час розгляду справи

№466/2480/13-ц, зокрема в судовому засіданні того ж дня представником ОСОБА_7 було заявлено клопотання про долучення до матеріалів письмового заперечення з додатками, серед яких було і оскаржуване рішення третейського суду, і мирова угода. Вказане клопотання було задоволено та приєднано до матеріалів справи, а його копія була вручена в судовому засіданні позивачам (а. с. 97, том 2 та а. с. 14-34 справи № 466/2480/13-ц).

Також 03 липня 2013 року під час судового засідання у справі № 466/2480/13-ц судом першої інстанції було витребувано з третейського суду матеріали третейської справи № 3/8-1/1, які були долучені до справи 22 серпня

2013 року (а. с. 98-100, том 2).

Отже, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку стосовно того, що заявники, будучи присутніми у судовому засіданні 29 квітня 2013 року, були проінформовані про долучення до матеріалів справи

№ 466/2480/13-ц копії оскаржуваного рішення третейського суду та згідно статті 27 ЦПК України 2004 року мали можливість ознайомитися з матеріалами справи, зокрема зі змістом оскаржуваного рішення, протягом встановленого статтею 389-1 ЦПК України 2004 року строку.

Також заявникам було відомо про те, що суд першої інстанції витребував оригінал третейської справи № 3/8-1/1 з Третейського суду, яка надійшла до суду першої інстанції в серпні 2013 року, однак і в цьому випадку вони не скористались своїми процесуальними правами та своєчасно із матеріалами справи не ознайомились.

Крім того, копію оскаржуваного рішення третейського суду, як додаток до позовної заяви було вручено заявникам разом із ухвалою Шевченківського районного суду від 12 серпня 2013 року про відкриття провадження у справі № 466/5966/13-ц (суддя Баєва О. І.), що підтверджується поданною

ОСОБА_4 зустрічною позовною заявою у цій справі від 29 серпня

2013 року (а. с. 91-96, том 2).

Також із заяви ОСОБА_4 вбачається, що вона ще 13 листопада 2012 року зверталася до обласного коммунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» із заявою про видачу їй копії оскаржуваного рішення третейського суду та мирової угоди (а. с. 53, том 1).

Тобто, суди дійшли правильного висновку, що про існування оскаржуваного рішення третейського суду заявникам було відомо більше трьох місяців до дня подання заяви про його скасування, та вони мали можливість знати його зміст.

Доводи заявників стосовно того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не надали їм оригіналу рішення третейського суду чи належно завіреної його копії, є необгрунтованими з огляду на положення частини другої, третьої статті 389-1 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких заява про скасування рішення третейського суду подається протягом трьох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про прийняття такого рішення, а не з дня отримання його копії.

Таким чином, не є підставою для поновлення строку для оскарження рішення третейського суду та обставина, коли саме особа, яка не брала участі у розгляді третейської справи отримала копію такого рішення, оскільки строк відраховується з часу коли особа дізналася чи могла дізнатися про прийняття рішення третейського суду.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку про те, що заявниками пропущено трьохмісячний строк для звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду, а їх доводи про те, що вони дізналися про існування оскаржуваного рішення третейського суду лише 13 січня

2014 року, є необгрунтованими та спростовуються встановленими судами обставинами.

Поважних причин, які давали б суду підстави поновити зазначений строк, заявники не навели.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик