Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 161/9156/15-ц

провадження № 61-14222св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування»,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2015 року в складі судді Кихтюка Р. М. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 червня 2016 року в складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Карпук А. К., Бовчалюк З. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування»), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк»), про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 12 грудня 2014 року між ОСОБА_1, ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ПАТ «Креді Агріколь Банк» був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, за умовами якого було застраховано автомобіль Toyota Camry, що належить позивачу на праві приватної власності. 04 травня 2015 року автомобіль Toyota Camry був викрадений, про що ОСОБА_1 повідомив правоохоронні органи та ПрАТ «СК «АХА Страхування». У зв'язку з настанням події, що має ознаки страхового випадку, позивач подав заяву про виплату страхової відшкодування, однак відповідачем кошти не виплачено.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути з ПрАТ «СК «АХА Страхування» на його користь 561 337,21 грн страхового відшкодування та 50 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 539 080,02 грн страхового відшкодування, 7 500 грн витрат на правову допомогу. Стягнуто з ПрАТ «СК «АХА Страхування» в дохід держави 3 654 грн судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а ненадання позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з поважних причин (викрадення разом із транспортним засобом) не може бути підставою для відмови у його виплаті.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 05 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що укладеним між сторонами договором страхування не передбачено заборони зберігати у застрахованому транспортному засобі свідоцтво про його реєстрацію.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року ухвалу апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала касаційного суду мотивована тим, що, погоджуючись з умовами договору, позивач підтвердив свою згоду, що у разі викрадення застрахованого транспортного засобу він зобов'язаний буде надати свідоцтво про його реєстрацію до страхової компанії або довідку про його вилучення правоохоронними органами. Право не надавати вказаного свідоцтва можливе лише у виключному випадку - викрадення транспортного засобу шляхом грабежу та/або розбою. Суд апеляційної інстанції на норми матеріального права та умови договору уваги не звернув.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 15 червня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що закон пов'язує обов'язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником. У разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком.

У касаційній скарзі, яка у липні 2016 року подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «АХА Страхування», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що сторони договору страхування погодили його умови, тому зобов'язані їх виконувати. ОСОБА_1 зауважень чи застережень щодо вказаного правочину до страховка не подавав. У порушення умов договору страхування позивач не надав відповідачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Відповідачем прийнято обґрунтоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було викрадене разом із транспортним засобом і саме це є причиною його ненадання відповідачеві. Умовами договору не було передбачено заборони зберігати у транспортному засобі свідоцтво про його реєстрацію. Відповідач безпідставно відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивач підтвердив факт викрадення автомобіля.

20 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 12 грудня 2014 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування», ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування належного останньому наземного транспортного засобу, згідно з яким було застраховано автомобіль Toyota Camry.

03 травня 2015 року автомобіль позивача Toyota Camry був викрадений невстановленою особою. Відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 травня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України.

04 травня 2015 року ОСОБА_1 повідомив ПрАТ «СК «АХА Страхування» про настання страхового випадку.

ПрАТ «СК «АХА Страхування» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що після викрадення транспортного засобу страхувальник не передав страховику свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що передбачено пунктом 23.1.11 договору страхування.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладеного договір страхування (подати допомогу, виконати послуги тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договір страхування повинен містити, зокрема, права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін.

Суди встановили, що страхувальник підписав договір страхування, жодних зауважень чи застережень щодо його змісту не надав.

У договорі сторони погодили про необхідність виконання страхувальником, зокрема, таких обов'язків: страхувальник зобов'язаний виконувати всі умови договору (пункт 22.2.2); у разі настання передбаченої пунктом 20.2 договору події, страхувальник зобов'язаний у випадку викрадення транспортного засобу передати представнику страховика основний та додатковий комплекти ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню, пристрої дистанційного управляння системою для запобігання викраденню, а також документи, які надають право на управління застрахованим транспортним засобом (в тому числі, але не виключно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність (у випадку її наявності), тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля), або довідку про їх вилучення органами Міністерства внутрішніх справ України (пункт 23.1.11).

04 травня 2015 року страхова компанія отримала повідомлення про викрадення застрахованого автомобіля позивача Toyota Camry.

Обов'язок щодо передачі страховику свідоцтва про державну реєстрацію автомобіля Toyota Camry, у випадку викрадення, виконано не було у зв'язку із залишенням свідоцтва про реєстрацію в транспортному засобі, що свідчить про порушення пунктів 22.2.2, 23.1.11 договору страхування.

У пункті 26.5 договору страхування передбачено право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо: страхувальник (його представник) не виконав обов'язків, передбачених умовами договору (пункт 26.5.6); страхувальник не надав у разі викрадення транспортного засобу основний та/або додатковий комплекти ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню та/або пристрою дистанційного управління системою для запобігання викраденню та/або документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом (у тому числі, але не виключно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність (у випадку її наявності), тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля) (за виключенням викрадення транспортного засобу шляхом грабежу та/або розбою) (пункт 26.5.16).

Страхувальник має право не надавати зазначених документів лише у разі викрадення транспортного засобу шляхом грабежу та/або розбою.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Погоджуючись з умовами договору, позивач підтвердив свою згоду, що у разі викрадення застрахованого транспортного засобу він зобов'язаний буде надати свідоцтво про його реєстрацію до страхової компанії або довідку про його вилучення органами Міністерства внутрішніх справ України. Право не надавати вказаного свідоцтва можливе лише у виключному випадку - викрадення транспортного засобу шляхом грабежу та/або розбою.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про страхування» та частини другої статті 991 ЦК України договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Тобто страховик та страхувальник як сторони договору страхування за взаємною згодою, самостійно визначають предмет договору страхування, права та обов'язки сторін, підстави для виплати/відмови у виплаті страхового відшкодування тощо.

Встановивши, що позивач мав право не надати страховій компанії свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) лише у разі викрадення транспортного засобу шляхом грабежу та/або розбою, однак доказів вчинення розбою не надав, суди дійшли помилкового висновку, що при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а ненадання позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з причин його викрадення разом із транспортним засобом не може бути підставою для відмови у страховій виплаті.

Враховуючи норми укладеного між сторонами договору страхування, які надають страховику право відмовити у виплаті страхового відшкодування та оскільки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в порушення умов договору страхування, залишено в застрахованому автомобілі, що свідчить про безвідповідальне ставлення до застрахованого майна, у ПрАТ «СК «АХА Страхування» були підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_1 не виконав вимоги укладеного між сторонами договору добровільного страхування, то дії відповідача по відмові від здійснення страхової виплати узгоджуються з положеннями частини другої статті 991 ЦК України, статті 26 Закону України «Про страхування» і не суперечать умовам договору страхування.

Судами неправильно застосовані вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Також апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що порушення умов договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому випадку, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є таким випадком, враховуючи таке.

При укладенні договору страхування сторони погодили необхідність виконання страхувальником дій, а саме: не зберігати у громадських та службових місцях (приміщеннях) додаткові комплекти ключів до замка запалювання транспортного засобу, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню та/або пристрої дистанційного управління системою для запобігання викраденню, документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом, в тому числі, але не виключно: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність (у випадку її наявності), тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля (пункту 22.2.4); не зберігати в автомобілі та інших транспортних засобах (в тому числі застрахованому транспортному засобі) додаткові комплекти ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного пристрою для запобігання та/або пристрої дистанційного управління системою для запобігання викраденню (пункту 22.2.5).

Як встановлено вище, пунктом 23.1.11 договору страхування передбачено, що у разі настання передбаченої пунктом 20.2 договору події, страхувальник зобов'язаний у випадку викрадення транспортного засобу передати представнику страховика документи, які надають право на управління застрахованим транспортним засобом (в тому числі, але не виключно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу).

Тобто, встановлюючи в умовах пункту 23.1.11 договору страхування обов'язок страхувальника надати документи від застрахованого автомобіля, страховик передбачив можливу недобросовісну поведінку страхувальника (особи допущеної до керування) щодо зникнення автомобіля, можливість у подальшому безперешкодно використовувати цей автомобіль, особами, які ним заволоділи, маючи документи, які надають право на управління застрахованим автомобілем, що ускладнить його оперативний розшук.

Крім того, при експлуатації застрахованого автомобіля страхувальник повинен врахувати, що при настанні події «викрадення» останній зобов'язаний надати документи, передбачені пунктом 23.1.11 договору страхування, а у разі невиконання - страховик має право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 червня 2016 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Креді АгрікольБанк», про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська