Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 509/4378/14-ц

провадження № 61-16104св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «БК Діамант»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БК Діамант» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 травня 2016 року у складі судді Кириченко П. Л. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Цюри Т. В., Сидоренко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «БК Діамант» (далі - ТОВ «БК Діамант»), третя особа - ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. У 2013 році позивач розмістила оголошення в мережі Інтернет стосовно продажу цієї земельної ділянки. ТОВ «БК Діамант» звернулося до ОСОБА_4 з пропозицією купити цю земельну ділянку. Сторони домовились, що відповідач придбає земельну ділянку за 140 000,00 доларів США, однак у зв'язку з тим, що вказаної суми на той час у товариства не було, вони домовились укласти договір оренди земельної ділянки з подальшим правом викупу строком на один рік з урахуванням щомісячної орендної плати у розмірі 25 628,22 грн, яка буде входити в суму викупу землі. 16 серпня 2013 року між чоловіком позивача ОСОБА_5 та ТОВ «БК Діамант» було укладено договір оренди земельної ділянки, строком до 16 серпня 2014 року, після чого товариство зобов'язувалося придбати у власність земельну ділянку. Однак, після закінчення строку дії договору оренди та невиконання домовленостей щодо придбання земельної ділянки, відповідач земельну ділянку не звільнив та здійснив на ній незаконне будівництво. Позивач двічі направляла відповідачу заяви про звільнення її земельної ділянки та приведення її у первинний стан, однак відповідач на них жодним чином не відреагував.

У зв'язку з викладеним та з урахуванням уточнених позовних вимог просила зобов'язати ТОВ «БК Діамант» не чинити перешкоди їй, як власнику земельної ділянки, володіти, користуватися та розпоряджатися нею; звільнити земельну ділянку та привести її в попередній стан шляхом: демонтування нульового циклу фундаменту (фундаментних блоків, будівельно-монолітного поясу); засипання котловану вивезеним ґрунтом та чорноземом; демонтуванням металевої огорожі, офісу для продаж, вагончика для охоронця, міст побутового користування (туалет, душ);вивезення з території земельної ділянки будівельного інвентарю та будівельних матеріалів.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у користуванні земельною ділянкою площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом звільнення ТОВ «БК Діамант» вищевказаної земельної ділянки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат .

Рішення суду першої інстанціїмотивоване тим, що позивач не укладала договір оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2013 року з відповідачем, тому вимоги відповідача щодо необхідності виконання його умов є безпідставними, а власник майна має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження, шляхом звернення до суду з позовом про усунення таких перешкод.

На рішення суду першої інстанції від 09 грудня 2016 року подали апеляційні скарги ТОВ «БК Діамант» та особи, які не брали участі у справі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2016 року апеляційні скарги ТОВ «БК Діамант», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 відхилено,рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач чинить перешкоди позивачу у володінні, користуванні та розпорядженні належною їй на праві власності земельною ділянкою, оскільки договір оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2013 року між сторонами не було укладено. Доводи апеляційної скарги, що висновок судово-почеркознавчої експертизи не містить достовірної інформації, є необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано доказів порушення експертомІнструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» та науково-методичних рекомендацій по проведенню судово-почеркознавчої експертизи. Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що в матеріалах справи відсутні докази визначення нового складу суду, оскільки в матеріалах справи є протокол передачі цієї справи раніше визначеному складу суду. Доводи апеляційних скарг ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 стосовно того, що рішенням суду першої інстанції про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою позивача порушені їх права, є необґрунтованими та на законність рішення суду першої інстанції не впливають, у зв'язку з тим, що встановлені під час розгляду цієї справи обставини є підставою для пред'явлення ними позовних вимог до ТОВ «БК Діамант», однак не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій 23 січня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «БК Діамант»,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржувані судові рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права неправомірно було передано справу для розгляду іншому судді. Також вказано, що відповідачем було подано клопотання про проведення повторної почеркознавчої експертизи, однак судом вказане клопотання не було розглянуто. На думку відповідача, наявний в матеріалах справи висновок судово-почеркознавчої експертизи містить недостовірну інформацію, тому не може бути належним доказом у справі.

17 лютого 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу ТОВ «БК Діамант», у яких вона зазначила, що їй на праві власності належить спірна земельна ділянка з 02 вересня 2010 року.

16 серпня 2013 року між її чоловіком ОСОБА_5 та відповідачем було укладено договір оренди спірної земельної ділянки, однак товариством не було складено акта прийому-передачі об'єкта оренди та не було зареєстровано цей договір згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 16 серпня 2014 року строк дії цього договору закінчився, проте відповідач земельну ділянку не повернув, оскільки почав здійснювати на ній самочинне будівництво багатоповерхового будинку. Доводи касаційної скарги стосовно того, що висновок судової почеркознавчої експертизи містить недостовірну інформацію, є необґрунтованим, оскільки експертиза була проведена в державній установі, експертом, що мав стаж роботи понад

17 років. У висновку судової почеркознавчої експертизи експерт не висловив сумніву про недостатність експертного матеріалу. У зв?язку з цим суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що між сторонами не було укладено спірного договору оренди земельної ділянки. Ухвалені у справі судові рішення є законними та обгрунтованими, а касаційна скарга не містить належних доказів на їх спростування.

22 лютого 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу ТОВ «БК Діамант», у яких він зазначив, що підтримує заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу товариства, оскаржувані судові рішення вважає законними та обгрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди встановили, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 02 вересня 2010 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_12, посвідченим приватним нотаріусом Вініцьким Б. В., зареєстрованим в реєстрі за № 1113 та відповідною відміткою на Державному акті на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 01 вересня 2008 року, виданого на ім'я ОСОБА_12 (а. с. 10-16, том 1).

Право власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07 квітня 2014 року № НОМЕР_2 який міститься в матеріалах справи (а. с. 15-16, том 1).

16 серпня 2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «БК Діамант» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на 12 місяців (а. с. 18-21, том 1).

Після закінчення строку дії вказаного договору оренди землі позивач два рази зверталася до відповідача стосовно звільнення її земельної ділянки

(а. с. 24-27, том 1).

Однак на цій земельній ділянці ТОВ «БК Діамант» продовжувало здійснювати будівництво багатоповерхового будинку (а. с. 22-23, 71-99,

193-196, том 1).

Відповідач, не погоджуючись з цим позовом, надав до судудоговір оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2013 року, укладений між позивачем та товариством (а. с. 54-56, том 1).

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 22 грудня 2015 року № 881/02 підписи від імені ОСОБА_4 у наданих на експертизу двох примірниках договору оренди майна з правом викупу від 01 жовтня 2013 року, укладеного між фізичною особою ОСОБА_4 та ТОВ «БК Діамант» в особі ОСОБА_14, розміщені у розділі «ПІДПИСИ СТОРІН» в графі «ЗА ОРЕНДОДАВЦЯ ОСОБА_4», виконані не ОСОБА_4, а іншою особою (особами). Підписи від імені ОСОБА_4 у наданих на експертизу двох примірниках договору оренди майна з правом викупу від 01 жовтня 2013 року, укладеного між фізичною особою ОСОБА_4 та ТОВ «БК Діамант» в особі ОСОБА_14, розміщені у розділі «ПІДПИСИ СТОРІН» в графі «ЗА ОРЕНДОДАВЦЯ ОСОБА_4», виконані не ОСОБА_5, а іншою особою (особами). Досліджені підписи виконані з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_5 шляхом попереднього тренування (а. с. 79-86, том 2).

Частина перша статті 15 ЦК Українизакріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша стаття 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 316 ЦК Українивизначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК Українивласнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами частини першої статті 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно з положеннямистатті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усуненняперешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції встановивши, що ОСОБА_4 є власником спірної земельної ділянки, дійшли правильного висновку, що її право власності на цю ділянку підлягає судовому захисту.

На підставі статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Прооренду землі»договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно із частиною п'ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що порушене право власності позивача підлягає захисту, оскільки ні договір оренди земельної ділянки від 16 серпня

2013 року, ні договір оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2013 року не були зареєстровані згідно вимог законодавства, підпис на договорі оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2013 року в графі «орендодавець» згідно висновку експерта не належить ні ОСОБА_4, ні її чоловікові ОСОБА_5, тому відповідач користується цієї ділянкою без законних підстав.

Доводи ТОВ «БК Діамант» стосовно того, що висновок експерта не містить достовірної інформації, тому не може бутиналежним доказом, є необґрунтованим, оскільки товариствомне вказано, які саме були допущені експертом порушення Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року № 705/3145 та Науково-методичних рекомендацій по проведенню судово-почеркознавчої експертизи.

Доводи ТОВ «БК Діамант» проте, щоматеріали справи не містять доказів визначення складу суду автоматизованою системою документообігу суду, а саме: головуючого - судді Кириченко П. Л., спростовуються матеріалами справи, зокрема протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23 березня 2016 року (а. с. 123, том 2).

Крім того, представник ТОВ «БК Діамант» Колесніков І. Л. звернувся до суду з клопотанням про об'єднання в одне провадження цієї справи з іншою цивільною справою № 509/3658/14-ц за позовом ТОВ «БК Діамант» до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії (яка перебувала в провадженні судді Кириченко П. Л.), де предметом спору була та ж земельна ділянка.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 березня 2016 року вказане клопотання було задоволено, а справу за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «БК Діамант», третя особа - ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою передано до канцелярії суду для передачі судді Кириченко П. Л. для розгляду питання щодо обєднання вказаних справ в одне провадження.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, надали їм належну оцінку відповідно до вимог статей

10, 60, 212 ЦПК України 2004 року та дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин судові рішення відповідають вимогам статей

213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про зобов'язання ТОВ «БК Діамант» відновити попередній стан земельної ділянки ні до суду апеляційної інстанції, ні до суду касаційної інстанції не оскаржувалося, тому касаційному перегляду в цій частині не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БК Діамант» залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик