Справа №442/7906/17
Провадження №2/442/560/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Кравців Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за участю представників

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_3

від відповідача: ОСОБА_2

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за період прострочення з 01.11.2012 по 31.10.2017 виконання грошового зобовязання в сумі 495 726 грн 87 к. та 3% річних від суми боргу в розмірі 60 712 грн 67 к., що сукупно становить 556 439 грн 54 к. Позов обґрунтовано тим, що 23.10.2012 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у справі № 1306/7754/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики було ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі загальній сумі 413 569 грн, а саме: 405 469 грн заборгованості по договору та 8 100 грн 3% річних за прострочення боргового зобовязання. Вказує, що на даний час виконавчий документ, виданий на примусове виконання вищевказаного рішення суду, надалі перебуває на примусовому виконанні. Зазначає, що з розрахунку інфляційного відшкодування за період з 01.11.2012 по 31.10.2017 вбачається, що загальна сума інфляційних втрати за прострочення виконання грошового зобовязання відповідача становить 495 726 грн 87 к.; з розрахунку 3% процентів річних за період з 01.11.2012 по 31.10.2017 вбачається, що загальна сума трьох процентів річних від суми боргу становить 60 712 грн 67 к.

Крім того, позивачем подано до суду заяву про відмову про відмову від позовних вимог в сумі 38 698 грн 39 к., а саме, 34 472 грн 78 к. інфляційних втрат та 1 225 грн 61 к. 3% річних. З огляде на вищенаведене просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позовної заяви з урахуванням відмови від частини позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечував.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2018 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за період прострочення з 01.11.2012 по 31.10.2017 виконання грошового зобовязання в сумі 34 472 грн 78 к. та 3% річних від суми боргу в розмірі 1 225 грн 61 к., що сукупно становить 38 698 грн 39 к. закрито, в звязку з відмовою позивача від позову в цій частині.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині пятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2012 (справа № 1306/7754/2012, провадження № 2/1306/2158/2012) позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1: 405 469 грн 00 к. боргу по розписці та 8 100 гривень 3% річних, а всього 413 569 грн.

На примусове виконання вищевказаного рішення суду Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист.

Як вбачається із листа Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області від 07.11.2017 № В-3/09-13/52827954 на даний час виконавчий документ, виданий на примусове виконання вищевказаного рішення суду, надалі перебуває на примусовому виконанні.

Згідно розписки ОСОБА_1 отримав у ОСОБА_2 23.01.2017 в рахунок погашення боргу 2 000 грн, 27.02.2017 2 000 грн, 05.05.2017 4 000 грн, 02.06.2017 2 000 грн, 12.07.2017 2 000 грн, 26.07.2017 2 000 грн, 25.08.2017 2 000 грн, 28.09.2017 2 000 грн, 02.11.2017 2 000 грн, 28.11.2017 2 000 грн, 27.12.2017 2 000 грн, 29.01.2018 2 000 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 у справі № 6-2168цс15.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02.09.2015 у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Суд здійснивши перерахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних та дійшов висновку, що позивачем правильно здійснено розрахунки, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за період прострочення з 01.11.2012 по 31.10.2017 виконання грошового зобовязання в сумі 458 254 грн 09 к. та 3% річних від суми боргу в розмірі 59 487 грн 06 к., що сукупно становить 517 741 грн 15 к.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 5 177 грн 41 к.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Ч. 3 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Враховуючи те, що позивач відмовився від позову після початку розгляду справи по суті, то 50% судових витрат не підлягають поверненню зі спеціального фонду Державного бюджету України. Вимоги про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат в заяві про відмову від позову не містилося.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, п.п. 9, 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Л. Українки, 130; ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: 82195, Львівська область, Дрогобицький район, с. Майдан, вул. Т.Г. Шевченка, 43, місце проживання: 82100, АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_2) інфляційні втрати за період прострочення з 01.11.2012 по 31.10.2017 виконання грошового зобовязання в сумі 458 254 (чотириста пятдесят вісім тисяч двісті пятдесят чотири) грн 09 к. та 3% річних від суми боргу в розмірі 59 487 (пятдесят девять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн 06 к., що сукупно становить 517 741 (пятсот сімнадцять тисяч сімсот сорок один) грн 15 к. та судовий збір у розмірі 5 177 (пять тисяч сто сімдесят сім) грн 41 к.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 08.06.2018.

Суддя Ю.С. Кучаковський