Справа № 344/1116/16-ц
Провадження № 2/344/174/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування понесених витрат, повязаних з управлінням, утриманням та збереженням квартири, що перебуває у спільній власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування понесених витрат, пов'язаних з управлінням, утриманням та збереженням квартири, що пребуває у спільній власності в розмірі 11 699, 94 гривень; 2228,29 грн. - суму інфляційного збитку та 895, 10 грн. - суму 3% річних, а разом 14 823, 34 гривень, а також стягнення судових витрат. У процесі розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги на суму 11 408, 33 грн., відповідно до яких позивач просила стягнути з відповідача суму витрат, пов'язаних з управлінням, утриманням та збереженням квартири, що пребуває у спільній власності в розмірі 15 777, 44 гривень; 9 118, 78 грн. - суму інфляційного збитку та 1335, 41 грн. - суму 3% річних, а разом - 26 231, 63 гривень, а також стягнення судових витрат. В обгрунтування позову зазначила, що позивач, як співвласник квартири АДРЕСА_1 понесла витрати по оплаті комунальних послуг за надання електроенергії, природного газу, холодної води та послуги з водовідведення, послуги за домофон за період з 01.01.2012 року по 01.02.2015 року. Також понесла витрати по утриманню та покращенню житлового приміщення, зокрема, витрати на заміну сантехніки, встановлення дзеркала у ванній кімнаті, зміна дверного замку, встановлення лічильника води, забезпечення електропостачання, проведення робіт з оплумбуваненя приладу обліку водопостачання, проведення робіт з утеплення будинку, та витрати пов'язані у зв'язку з монтажем металопластикових вікон та встановлення сигналізації в квартирі. Відповідач, який є співвласником 3/5 частки житла, добровільно ухиляється від участі в утриманні квартири та оплаті комунальних послуг, витрат на ремонт спільної квартири, не відшкодовує добровільно понесені витрати за сплачені позивачем послуги, а тому просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь витрати, пов'язані з управлінням, утриманням та збереженням квартири, що пребуває у спільній власності в розмірі 15 777, 44 гривень; 9 118, 78 грн. - суму інфляційного збитку та 1335, 41 грн. - суму 3% річних, а разом -26 231, 63 гривень, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання також не з'явився, подав суду письмову заяву про слухання справи за відсутності сторони позивача, зазначивши, що ОСОБА_4 перебуває за межами України.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у позові як необгрунтованому та безпідставному з підстав зазначених в запереченнях на позовну заяву. В письмових запереченнях вказав, що з 01.01.2012 року в квартирі АДРЕСА_2 не проживав, оскільки позивач перешкоджала в її користуванні. З моменту вселення, тобто з 08.05.2013 проживає в даній квартирі та з цього часу сплачує комуналіні послуги, що підтвердується квитанціями. Вказав, що є власником 3/5 частини квартири, однак рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.06.2014 року встановлено порядок користування за ним кімнатою житловою площею 13,4 кв.м., тобто самою меншою з трьох кімнат. Окрім того, витрати на заміну сантехніки, встановлененя лічильника води, проведення робіт з утеплення будинку позивач з ним не погоджувала. Також заміна дверного замку, встановлення дзеркала у ванній кімнаті, домофону, монтаж металопластикових вікон та встановлення сигналізації в квартирі відбувались у його відсутності, тобто до його вселення. Крім того, нараховані відсотки стосуються за невиконання грошового зобов'язання, а тому просив відмовити у позові як необгрунтованому та безпідставному.

За змістом ст.ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимогст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносни.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.12.1998 року по 16.02.2009 року. На даний час шлюб між ними розірвано.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.10.2012 року (а.с.59-62, т.1) визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/5 частки квартири АДРЕСА_2, та за ОСОБА_2В визнано право власності на 3/5 частки даної квартири, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власностіа (а.с.58, т.1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.11.2012, з урахувнням ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.03.2013 року, якою залишено дане рішення без змін (а.с.27-32, т.1), зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою №30, яка знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Хіміків в будинку №6., та вселити ОСОБА_2 в дану квартиру.

З акту державного виконавця від 08.05.2013 року (а.с. 33 т.1), вбачається, що ОСОБА_2 вселено в квартиру АДРЕСА_3, що в м. Івано-Франківську, передано ключі від вхідних дверей та ОСОБА_4 зобов'язано не чинити перешкод в користувані даною квартирою.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.06.2014 року (а.с.24-26, т.1), встановлено порядок користування за ОСОБА_2 кімнатою житловою площею 13,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_4, а за ОСОБА_2 разом із дітьми ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право користування житловими кімнатами площами 18,2 та 18,1 кв.м.

Згідно свідоцтва про зміну імені серія І-НМ № 014993 від 20.04.2016 року ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_1, що зареєстрований 20.04.2016 року у відділі РАЦСу Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №65 (а.с.190, т.1).

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 р., передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 розподіл загальних витрат на освітлення, опалення, ремонт підсобних приміщень квартир, в яких проживає два і більше власників, провадиться за узгодженням мешканців квартири. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Як вбачається з матеріалів справи, з 08.05.2013 ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, що в м. Івано-Франківську, тобто з моменту вселення.

Згідно довідки №02-02/2250 про склад сім'ї від 25.06.2014 року позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 та діти ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.63, т.1).

Сторонами не оспорюється, що в зазначений період в квартирі проживали та користувалися комунальними послугами пятеро осіб.

Згідно копій квитанцій позивачем ОСОБА_4 за період з травня 2013 року по березень 2015 року проведено плату послуг газопостачання в розмірі 202 гривні 54 копійки (а.с.80-82 т.1).

Однак, як вбачається з довідки про розрахунки за спожитий природний газ по сосбовому рахунку № 594580 ОСОБА_2 за період з січня 2012 року по вересень 2014 року нарахування за спожитий природний газ проводилися з розрахунку на 1 особу, а тому суж вважає, що позивачем не доведено понесених витрат по оплаті за газопостачання ( а.с. 146 т.1).

Згідно копій квитанцій відповідачем ОСОБА_2 за період з травня 2013 року по березень 2015 року проведено плату послуг за електроенергію в розмірі 115 гривень 48 копійок (а.с.34-36, т.1).

Згідно квитанцій позивачем ОСОБА_1 за період з травня 2013 року по березень 2015 року проведено плату послуг по наданню електроенергії в розмірі 2191 гривня 22 копійки (а.с. 192-217, т.1).

Згідно копій квитанцій відповідачем ОСОБА_2 за період з травня 2013 року по березень 2015 року проведено плату послуг за водопостачання в розмірі 142 гривні 73 копійки (а.с.38-45, т.1).

Згідно квитанцій позивачем ОСОБА_1 за період з травня 2013 року по березень 2015 року проведено плату послуг за водопостачання в розмірі 1211 гривень 31 копійку (а.с. 224-246, т.1).

Враховуючи те, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають 5 осіб, послуги з водопостачання та користування електроенергію надавалися в квартиру сторін, якими користвалися сторони та їх діти, то суд вважає, що відповідач повинен компенсувати позивачу 1/5 понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг з водопостачання та електропостачання, виходячи з наступного розрахунку:

понесені витрати на оплату послуг електропостачання ОСОБА_4 ( 2191 гривня 22 копійки) поділити на 5 осіб ( 438 гривень 44 копійки) та відняти сплачені відповідачем витрати на оплату послуг електропостачання ( 115 гривень 48 копійок) = 393 гривні 47 копійок .

понесені витрати на оплату послуг водопостачання ОСОБА_4 ( 1211 гривень 31 копійку) поділити на 5 осіб ( 242 гривні 26 копійок) та відняти сплачені відповідачем витрати на оплату послуг водопостачання ( 142 гривні 73 копійки) = 99 гривень 53 копійки.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення понесені витрати на оплату послуг водопостачання та електропостачання у загальному розмірі 422 гривні 49 копійок.

Відповідно до ч.1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом встановлено, що між сторонами не було укладено будь-яких договорів щодо утримання спільного майна.

Також судом встановлено, що позивач самостійно, без погодження із співвласником ОСОБА_2 провела заміну сантехіки, встановлення лічильника води, проведення робіт з утеплення будинку. Крім того, заміна дверного замку, встановлення дзеркала у ванній кімнаті, домофону, монтаж металопластикових вікон та встановлення сигналізації в квартирі відбувались у той час, коли співвласник ОСОБА_2 не проживав у квартирі, тобто до його вселення 08.05.2013, що підтверджується актом державного виконавця від 08.05.2013 року (а.с. 33 т.1)

Згідно ч. 1 ст.1158 ЦК України, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення.

Порядок відшкодування витрат, понесених особою у зв'язку із вчиненням нею дій в майнових інтересах іншої особи без її доручення врегульований положеннями ст.1160 ЦК України. Так згідно останньої, особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат.

Позивачкою та її представником в обґрунтування позовних вимог не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність реальної загрози настання невигідних для неї чи відповідача наслідків у разі не придбання вказаних вище матеріалів та не проведення ремонтних робіт у квартирі, а також, що ремонтні роботи проведено за згодою співвласника квартири.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат понесених на утримання та покращення квартири.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивачка, не підлягають до застосування у даному спорі, оскільки вимоги даної статті встановлють відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні таких позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України( в редакціїЗакону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином стягненню підлягають 8 гривень 82 копійки сплаченого судового збору за вимогу про відшкодування понесених витрат, повязаних з управлінням, утриманням та збереженням квартири, що перебуває у спільній власності (422,49 грн : 26231,63 грн = 0,016 %; 551.30 грн х 0,016 % = 8 грн. 82 коп.).

На підставі ст.ст. 322, 368, 369, 372, 625, 901, 903, 1158, 1160 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 , керуючись ст.ст. 4,5,12,13,77,81,141,263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування понесених витрат, повязаних з управлінням, утриманням та збереженням квартири, що перебуває у спільній власності задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, і/н НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, і/н НОМЕР_2, витрати, повязані з управлінням, утриманням та збереженням квартири, що перебуває у спільній власності, в розмірі 422 (чотириста двадцять дві) гривні 49 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, і/н НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, і/н НОМЕР_2, витрати по оплаті судового збору в розмірі 8 (вісім) гривень 82 копійки.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 11 грудня 2018 року