Провадження №22-ц/784/646/18
Провадження №22-ц/784/646/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 червня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участі відповідача ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного провадження, у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 490/11390/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Черенкової Наталії Петрівни о 15 годині 08 хвилині у приміщенні цього суду 05 січня 2018 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК «Забота» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги на утримання житлових будинків та прибудинкових територій,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 р. Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК «Забота» (далі ТОВ «ЖЕК «Забота») звернулося з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги на утримання житлових будинків та прибудинкових територій.

Позов мотивовано тим, що відповідачі проживають у приватизованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та є її співвласниками. Вказаний будинок перебуває на балансі підприємства, яким є позивач, та надає мешканцям цього будинку послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Посилаючись на те, що відповідачі не сплачують вартість послуг з утримання будинку та прибудинкової території, у зв'язку з чим з 01 жовтня 2013 р. по 01 жовтня 2016 р. утворилася заборгованість у розмірі 3115 грн. 88 коп., позивач просив стягнути вказану заборгованість з відповідачів на його користь в солідарному поряду, а також судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 просила про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав у повному обсязі.

В березні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ЖЕК «Забота», в якому просив визнати недійсним тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яким керувався відповідач, посилаючись на те що цей тариф у встановленому порядку затверджений не був.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2017 р. зустрічний позов прийнятий та обєднаний з первісним.

Ухвалою того ж суду від 26 грудня 2017 р. зустрічний позов залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Також відповідачем було подано чотири заяви про постановлення окремих ухвал на імя міського голови, слідчих та правоохоронних органів, керівника ТОВ «ЖЕК «Забота», керівників профільних підприємств: КП «Миколаївліфт», ПАТ «Миколаївобленерго», ДП КП «Ніколаєвкомунтранс», АС «Центральний» з приводу фактів порушення чинного законодавства та вжиття заходів щодо усунення порушень.

Зокрема, заяви про постановлення окремих ухвал мотивовані наступним.

На думку ОСОБА_1, позивачем при складанні актів про його проживання від 21 грудня 2015 р. та від 20 вересня 2016 р. порушені його особисті права, гарантовані Конституцією України та законами України на особисте життя та його таємницю, щодо збирання, зберігання та поширення конфіденціальної інформації про його особу; при передачі будинку на баланс ТОВ «ЖЕК «Забота» не передавались технічний паспорт будинку № 141-А по пр. Центральному в м. Миколаєві, а також топографічний план прибудинкової території; позивачем не укладені з ним та іншими мешканцями будинку договори на надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 січня 2018 р. позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЖЕК «Забота» заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкових територій за період з 02 листопада 2013 р. по 01 жовтня 2016 р. по 1 471 грн. 31 коп. з кожного, а також по 320 грн. з кожного судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «ЖЕК «Забота» є балансоутримувачем житлового будинку 141-а по пр. Центральному у м. Миколаєві та забезпечує утримання вказаного будинку та прибудинкової території згідно договору на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій, укладеного між Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, Департаментом ЖКГ та ТОВ «ЖЕК «Забота» 1 квітня 2011 року, Додаткової угоди від 26 квітня 2012 року та Акту приймання-передачі комунального майна від 1 квітня 2011 р. Відповідачі є співвласниками квартири № 45, яка розташована в цьому будинку, але через несплату ними вартості наданих комунальних послуг утворилась заборгованість за період з 01 жовтня 2013 р. по 01 жовтня 2016 р., яка згідно з розрахунком позивача становить 3115 грн. 88 коп. Однак з огляду на скасування рішень Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17 квітня 2014 р. № 343 та № 344 та раніше прийнятих судових рішень суд задовольнив позовні вимоги частково, стягнувши 2 942 грн. 63 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Також відповідач просив постановити окрему ухвалу по фактам порушення чинного законодавства.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги невідповідність поданої заяви вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України, відсутність укладеного сторонами договору про надання послуг з утримання житлового будинку та прибудинкових територій, відсутність через таке у позивача права вимоги за заявленим позовом, у позивача відсутні план земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, а також технічна документація на цей будинок, у звязку з чим акт приймання-передачі позивачу будинку не відповідає положенням закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_1 дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закон).

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону (тут і далі закон у редакції, яка була чинною на час звернення з позовом)).

Так, відповідно до п. п. 4, 5 ст. 7 Закону до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації.

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Виконавець субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Згідно рішення Миколаївської міської ради від 24 лютого 2000 р. № 17/8, акту приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва Державного комунального підприємства «Комунар-Побут», затвердженого 16 травня 2001 р., розпорядження Управління майном комунальної власності Миколаївської міської ради від 31 липня 2001 р. № 132-р до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва від Державного комунального підприємства «Комунар-Побут» були прийняті обєкти житлового фонду, серед яких був і житловий будинок по пр. Леніна,141-А (на тепер пр. Центральний) в м. Миколаєві.

Враховуючи наведене житловий будинок по пр. Центральному (раніше пр. Леніна) 141-А в м. Миколаєві на час укладання договору 01 квітня 2011 р. та на даний час входить до обєктів комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва.

Власниками житлових та нежитлових обєктів, розташованих у зазначеному будинку, не було створено та зареєстровано обєднання співвласників багатоквартирного будинку.

За такого Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, яке діяло від імені міської ради, на законних підставах та відповідно до наявних у міської ради повноважень уклало з визначеним на підставі конкурсу виконавцем ТОВ «ЖЕК «Забота» 01 квітня 2011 р. договір, за яким виконавець прийняв на баланс вказаний вище багатоквартирний будинок з метою обслуговування та ремонту житлового фонду, надання житлово-комунальних послуг.

Такі обставини були встановлені рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2016 р. по справі № 490/6648/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, ТОВ «ЖЕК «Забота», про визнання протиправними договору та акту, визнання їх недійсними, зобовязання прийняти рішення, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 10 січня 2017 р., а тому в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги про те, що позивач не має повноважень на надання послуг з утримання будинку, не є виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а тому є неналежним позивачем, не заслуговують на увагу і повязані з помилковим тлумаченням відповідачем норм права.

Не впливають на правомірність виконання позивачем й обовязків балансоутримувача та виконавця комунальних послуг й відсутність належної документації, а саме плану земельної ділянки, технічного паспорту на будинок, на що в апеляційній скарзі посилається ОСОБА_1, тому що такі обставини не спростовують отриманням ним від позивача комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Виходячи з такого суд першої інстанції встановив і таке вбачається з матеріалів справи, що ТОВ «ЖЕК «Забота» є балансоутримувачем житлового будинку 141-а по проспекту Центральному у м. Миколаєві та забезпечує утримання вказаного будинку та прибудинкової території згідно договору на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій, укладеного між Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, Департаментом ЖКГ та ТОВ «ЖЕК «Забота» 01 квітня 2011 р., Додаткової угоди від 26 квітня 2012 року та Акту приймання-передачі комунального майна від 01 квітня 2011 р.

Відповідачі є співвласниками приватизованої квартирі №54, яка розташована в будинку 141-а по проспекту Центральному, зареєстровані в ній, а також на ім'я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок.

ТОВ «ЖЕК «Забота» нараховувало щомісяця з 01 жовтня 2013 р. до 01 жовтня 2016 р. відповідачам плату за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак останні не сплачували кошти за вказані послуги, унаслідок чого в них виникла заборгованість.

ОСОБА_1 ухиляється від підписання договору на надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території й виконання обов'язку споживача оплачувати послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своєчасно не сплачували кошти за послуги, надані ТОВ «ЖЕК «Забота», а тому в них утворилася заборгованість.

Докази звернення відповідачів в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні.

Отже, оскільки позивач у цій справі є належним балансоутримувачем, він має права, передбачені ч. 1 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі статтею 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

В силу ст. 16 Закону питання надання житлово-комунальних послуг регулюються договором та законодавством.

Пунктом 1 ч. 1 статті 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За положеннями статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» відповідач зобов'язаний брати участь у таких витратах, тобто сплатити вартість фактично отриманих послуг.

За такого відсутність укладеного сторонами договору про надання житлово- комунальних послуг не звільняє відповідача від виконання такого обов'язку.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд обґрунтовано дійшов висновку, що є підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості із заробітної плати.

Аргументи апеляційної скарги про відсутність укладеного між позивачем та відповідачем договору щодо надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території ґрунтуються на хибному розумінні викладених вище положень закону та обовязків споживача комунальних послуг, які визначені відповідними нормами, а тому не заслуговують на увагу.

Визначаючи розмір заборгованості, та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції врахував наступне.

Згідно наданого позивачем розрахунку у зв'язку з несплатою співвласниками квартири №54, яка розташована в буд.141-а по проспекту Центральному у м. Миколаєві, послуг на утримання будинку та прибудинкової території утворилась заборгованість за період з 01 жовтня 2013 р. по 01 жовтня 2016 р., яка становить 3115,88 грн.

Вказана заборгованість розрахована на підставі тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 лютого 2009 р. №638 за період з 01 жовтня 2013 р. по 04 травня 2014 р., з 05 травня 2014 р. по 30 квітня 2015 р. - за рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 344 від 17 лютого 2014 р., з 01 травня 2015 р. по 31 травня 2015 р. на підставі рішення № 185 виконавчого комітету Миколаївської міської ради; з 01 червня 2015 р. по 31 березня 2016 р. на підставі рішення № 339 виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13 травня 2015 р.; з 01 квітня 2016 р. по 01 жовтня 2016 р. на підставі рішення № 122 від 26 лютого 2016 р. виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 17 грудня 2014 р. змінено рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2014 р. за позовом ТОВ « ЖЕК» Забота» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території за період з 01 квітня 2011 р. по 01 листопада 2013 р. у розмірі 1216,91 грн. (справа № 490/14296/13-ц).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 липня 2017 р. скасовано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 р. та залишено без змін постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2015 р., якою скасовано рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17 квітня 2014 р. № 343 та № 344 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З урахуванням вище встановленого суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність покладення на відповідачів обов'язку сплатити заборгованість за отримані послуги, починаючи з 02 листопада 2013 р., оскільки заборгованість по 01 листопада 2013 р. стягнута судовим рішенням.

Крім того за період з 05 травня 2014 р. по 30 квітня 2015 р. (період дії рішення № 344) суд вважав за необхідне провести розрахунок заборгованості за тарифами, затвердженими рішенням № 638 Виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

За такого, борг відповідачів за даний період суд визначив, виходячи із тарифу 1,69 грн., що складає суму 876, 49 грн., тоді як у розрахунку ця сума визначена у розмірі 971,23 грн.

Загальна сума заборгованості визначена судом в розмірі 2942,63 грн.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом тарифів, визначених рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 344, то таке не відповідає змісту оскарженого рішення, оскільки суд першої інстанції, взявши до уваги постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2015 р., якою скасовано рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17 квітня 2014 р. № 343 та № 344 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», при розрахунку заборгованості за період з 05 травня 2014 р. по 30 квітня 2015 р. виходив з тарифів, затверджених рішенням № 638.

Також безпідставними є аргументи апеляційної скарги про незаконність рішень щодо встановлення тарифів № 185 від 17 березня 2015 р., № 339 від 13 травня 2015 р., № 122 від 26 лютого 2016 р., № 866 від 26 жовтня 2016 р., тому що у встановленому порядку вказані рішення не скасовані та не визнані неправомірними, а тому у суду не було підстав ігнорувати їхні положення.

За такого колегія суддів вважає, що судом розрахунок заборгованості відповідачів здійснено відповідно до положень закону та рішень органів місцевого самоврядування.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів фактичного обліку виконаних позивачем з утримання будинку робіт, оскільки складання будь-яких актів прийняття виконаних робіт між виконавцем послуг та мешканцями будинків законодавством не передбачено, а відповідачем не надано доказів відповідно до Закону щодо надання неякісних послуг або їх ненадання.

Відповідно до змісту ст. 4 ЦПК України особа має право на звернення до суду в порядку, визначеному цим Кодексом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Лише у випадках, встановлених законом, можливе звернення до суду в інтересах інших осіб.

Зокрема, згідно і. ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона по справі може брати участь у справі через свого представника, повноваження яких визначені ст. 62 ЦПК України.

У справі відсутні доказі, що ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1В на представництво своїх інтересів, а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для перегляду рішення суду в частині вирішення позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції в частині відсутності підстав для постановлення по справі окремих ухвал і також вважає, що заяви про постановлення окремих ухвал не підлягають задоволенню.

Так, відповідачем подано чотири заяви про постановлення окремих ухвал на імя міського голови, слідчих та правоохоронних органів, керівників ТОВ «ЖЕК «Забота», керівника профільних підприємств: КП «Миколаївліфт», ПАТ «Миколаївобленерго», ДП КП «Ніколаєвкомунтранс», АС «Центральний» з приводу фактів порушення чинного законодавства та вжиття заходів щодо усунення порушень.

ОСОБА_1 вважав, що при складанні актів про його проживання від 21 грудня 2015 р. та від 20 вересня 2016 р. порушені його особисті права, гарантовані Конституцією України та законами України на особисте життя та його таємницю, щодо збирання, зберігання та поширення конфіденціальної інформації про його особу; при передачі будинку на баланс ТОВ «ЖЕК «Забота» не передавались технічний паспорт будинку № 141-А по пр. Центральному в м. Миколаєві, а також топографічний план прибудинкової території; позивачем не укладені з ним та іншими мешканцями будинку договори на надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій

Частиною 1 ст. 263 ЦПК України передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Аналогічними повноваженнями відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦПК України наділений і суд апеляційної інстанції.

В силу положень частин 1, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, питання, з приводу яких ОСОБА_1 подано заяви до суду апеляційної інстанції про постановлення окремих ухвал, предметом позову не були, та не були достатньо досліджені судом першої інстанції з метою зясування, чи місять викладені у заявах факти порушення закону, їх причини та умови.

З огляду на наведені положення закону повноваження апеляційного суду обмежені порівняно із судом першої інстанції щодо встановлення нових обставин справи та дослідження нових доказів.

За такого колегія суддів вважає, що у задоволенні заяв позивача про постановлення окремих ухвал слід відмовити, оскільки матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження наявності фактів порушень закону, які можуть бути підставою для постановлення окремих ухвал.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 січня 2018 року залишити без змін.

У постановленні окремої ухвали відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_3

Повний текст постанови складено 06 червня 2018 року