Справа №487/6604/17 04.06.2018
Єдиний унікальний номер судової справи 487/6604/17
Номер провадження 22-ц/784/832/18
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Постанова

Іменем України

04 червня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі позивача ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва під головуванням судді Павлової Ж.П., в приміщенні того ж суду 28 лютого 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про зняття обмеження з транспортного засобу,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк»), про зняття обмеження з транспортного засобу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_4 укладено кредитний договір №CL-401/051/2007, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 18 376.24 доларів США на придбання транспортного засобу автомобіля марки KIA модель CEED 1.6, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, ідентифікаційний номер Y6LFF24228L002033.

В забезпечення виконання умов договору, цього ж дня, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і позичальником ОСОБА_4 укладено договір застави вищезазначеного транспортного засобу №РCL-401/103/2007.

01 лютого 2010 року помер ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшов і транспортний засіб - автомобіль марки KIA модель CEED 1.6, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

В подальшому, вищезазначений автомобіль був зареєстрований у встановленому законом порядку на імя позивачів, по 1/2 частки за кожним.

ОСОБА_2 надано письмову згоду на реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_3 та 26 червня 2014 року останній видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХХ 026770.

08 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Миколаївській області з метою перереєстрації автомобіля, але співробітниками сервісного центру їй було відмовлено у вчинені зазначеної дії, оскільки в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься запис за №6234337 про обтяження належного їй транспортного засобу заставою, внаслідок чого здійснити перереєстрацію транспортного засобу неможливо.

З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна позивачі дізнались, що обтяження зареєстровано на боржника ОСОБА_4, померлого 01 лютого 2010 року, а обтяжувача майна замінено на ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі договору відступлення права вимоги від 10 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі №9590.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що вони, як власники мають право без обмежень володіти, користуватися та розпоряджатися рухомим майном, однак на даний час у цьому є перешкода, оскільки автомобіль обтяжений заставою, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не предявляло у передбачений законодавством термін вимог до них, як до спадкоємців ОСОБА_4, позивачі просили суд зняти обтяження з автомобіля марки KIA модель CEED 1.6, 2007 року випуску, кузов №U5YFF24228L088643, ідентифікаційний номер Y6LFF24228L002033, реєстраційний номер НОМЕР_2, яке зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 14 грудня 2007 року за №6234337 на підставі договору застави №РCL-401/103/2007 від 13 грудня 2007 року. Також просили стягнути з відповідача на їх користь судові витрати.

Відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» проти задоволення позовних вимог заперечувало. Зазначало, що лише з ухвали Заводського районного міста Миколаєва від 01 березня 2012 року, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, їм стало відомо про смерть позичальника. Відповідно до вимог чинного законодавства 31 травня 2012 товариство звернулось з листом до нотаріальної контори, в якому зазначало про наявність у померлого непогашених кредитних зобовязань, та просило повідомити про склад спадкової маси і коло спадкоємців ОСОБА_4 За вказаних обставин, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вважало договір застави дійсним, та не припиненим.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Знято обтяження з автомобіля марки KIA модель CEED 1.6, 2007 року випуску, кузов №U5YDFF24228L088643, ідентифікаційний номер Y6LFF24228L002033, реєстраційний номер НОМЕР_2, яке зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 14 грудня 2007 року за №6234337 на підставі договору застави №PCL-401/103/2007 від 13 грудня 2007 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі шляхом стягнення з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_2 640 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що запис про обтяження належного позивачам майна позбавляє їх, як власників рухомого майна, можливості вільно володіти та розпоряджатися ним.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Згідно ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.526,599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

З матеріалів справи убачається, що 13 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_4 у простій письмовій формі укладено кредитний договір №CL-401/051/2007, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 18 376.24 доларів США із цільовим призначення на придбання автомобіля (а.с.36-40).

На забезпечення виконання позичальником кредитних зобовязань, цього ж дня між сторонами укладено договір застави автотранспортного засобу №РCL-401/103/2007, за умовами якого позичальник передав у заставу банку автомобіль марки KIA модель CEED 1.6, 2007 року випуску, реєстраційний номер №ВЕ 1109 АК, кузов №U5YFF24228L088643 (а.с.41-42).

Застава автомобіля на підставі вищевказаного договору застави автотранспортного засобу №РCL-401/103/2007 від 13 грудня 2007 року була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 14 грудня 2007 року (а.с.17).

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 10 грудня 2010 року та договору відступлення прав вимоги від 10 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №CL-401/051/2007 від 13 грудня 2007 року та договором застави PCL-401/103/2007 від 13 грудня 2007 року (а.с.44-55).

01 лютого 2010 року ОСОБА_4 помер (а.с.9).

30 березня 2011 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності, зокрема, на 1/2 частку автомобіля марки КIA модель CEED 1.6, 2007 року випуску, реєстраційний номерний ВЕ 1109 АК (а.с.10).

Власником іншої 1/2 частки вказаного автомобіля на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 березня 2011 року та рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 листопада 2011 року є ОСОБА_2 (а.с.11,13-15,16).

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 березня 2012 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у звязку зі смертю відповідача (а.с.56).

31 травня 2012 року ПАТ «ОТП Факторинг Україна» направило Третій Миколаївській державній нотаріальній конторі лист №182/2012, в якому зазначало про наявність у померлого непогашених кредитних зобовязань, та просило повідомити про склад спадкової маси і коло спадкоємців ОСОБА_4 (а.с.57).

Листом №1524/01-16 від 20 липня 2012 року Третя Миколаївська державна нотаріальна контора вищезазначений лист направила приватному нотаріусу ОСОБА_6 (а.с.58).

Предявляючи позов про зняття обтяження з автомобіля позивачі посилались на те, що кредитний договір №CL-401/051/2007 від 13 грудня 2007 року і договір застави автотранспортного засобу №РCL-401/103/2007 від 13 грудня 2007 року припинили свою дію, а відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не предявило жодних вимог до них, як до спадкоємців ОСОБА_4

Відповідно до ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року (з наступними змінами та доповненнями), який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року, якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст.23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року, відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Отже, за вказаних обставин, перехід права власності на майно, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, та на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених законом, а тому відсутні і підстави для зняття обтяження з транспортного засобу.

За такого у задоволені позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 слід було відмовити.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки та задовольнив позов, то зазначене слід виправити судовим рішенням апеляційної інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому оскаржуване рішення районного суду від 28 лютого 2018 року на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з позивачів в рівних частках на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» слід стягнути 960 грн., тобто по 480 грн. з кожного, в рахунок відшкодування судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про зняття обмеження з транспортного засобу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» по 480 (чотириста вісімдесят) грн. з кожного в рахунок відшкодування судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_7

Повний текст судового рішення

складено 07 червня 2018 року