Справа № 204/4518/17
Провадження № 2/204/125/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Сорокіної А.С.

за участю представників позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою в якій просили визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_2

В обґрунтування позову зазначають, що їхні батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1958 року по день їх смерті. Під час шлюбу по вул. АДРЕСА_3 в 1960 році вони побудували житловий будинок А-1, в 1968 році була ними побудована житлова прибудова А1-1, а в 1990 році - житлова прибудова А2-1 та прибудова а-1, в 1968 році - гараж «Б», в 1986 році були збудовані: літня кухня «Д», вхід в погріб «Е», погріб під «Е», сарай «Ж». Тобто, до початку 1992 року їхні батьки повністю побудували житловий будинок разом з надвірними будівлями та спорудами. У вказаному вище домоволодінні батьки постійно проживали та були там зареєстровані. Вони також проживають в цьому ж будинку та там зареєстровані. Тобто, постійно проживаючи в спадковому житловому будинку, вони теж займалися благоустроєм домоволодіння. Так, ОСОБА_4 у 2000 році збудував літній душ «З», а в 2009 році вбиральню «И», які до спадкового майна не входяться і згідно з «Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» до самочинного будівництва не належать. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько помер. З приводу прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори ніхто не звертався. Після смерті батька, їхній матері рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 16.10.1997 року № 1614, було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивачів ОСОБА_5 після її смерті відкрилася спадщина на вищезазначене домоволодіння та земельну ділянку. З заявою про прийняття спадщини вони не зверталися, оскільки постійно проживали разом з спадкодавцем та були зареєстровані в тому ж домоволодінні, а тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину. 13 травня 2013 року позивачам були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4, на ? частину кожному. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок, їм було відмовлено у зв'язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності за спадкодавцем на вищезазначений житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, про що свідчать постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 квітня 2017 року. При цьому, їм було роз'яснено, що за вирушенням зазначеного питання необхідно звернутися до суду. Незважаючи на відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документа, вони вважають, що за ними може бути визнане право власності на спадкове майно, оскільки у 1992 році було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, відповідно до якого не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. При їх реєстрації одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ. Оскільки, житловий будинок було побудовано до 1992 року, для його обслуговування була виділена земельна ділянка а виготовлений технічний паспорт, спадкодавець ОСОБА_5 фактично набула право власності на вказаний житловий будинок, хоча його і не оформила належним чином. У зв'язку з чим вони вимушені звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представники позивачів позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, але раніше у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, але надано до суду заяву в якій просили слухати справу без участі представника третьої особи.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 28 серпня 1958 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Копайгородської селищної ради барського району, Вінницької області, актовий запис № 43.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є їхніми синами, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 18 жовтня 1965 року Будинком Щастя Ленінського району м. Дніпропетровська, та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 30 серпня 1960 року Красногвардійським РАГС м. Дніпропетровська.

У 1960 році подружжя ОСОБА_4 побудували на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 площею 0,1 га житловий будинок літ. А-1, загальною площею 103,8 кв.м., житловою площею 74,5 кв.м.

Як вбачається з технічного паспорту житлового будинку АДРЕСА_6 виготовленого 05.06.2013 року, подружжям після 1960 року на території вищезазначеної ділянки було побудовано ще споруди, а саме: у 1968 року житлову прибудову літ. А1-1, гараж літ. Б, у 1986 році літню кухню літ. Д, вхід в погріб літ. Е, погріб під літ. Е, сарай літ. Ж, у 1990 році житлову прибудову літ. А2-1, прибудову літ. а-1, у 2000 році літній душ літ. З, у 2009 році вбиральню літ. И.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим 18 лютого 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська.

Протягом усього життя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були зареєстровані та мешкали за адресою: АДРЕСА_5 що підтверджується домовою книгою.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що правовідносини щодо побудови домоволодіння АДРЕСА_7 а також набуття спадкодавцем відповідного речового права відносно цього об'єкту нерухомого майна, виникли під час дії ЦК УРСР 1963 року, який і підлягає до застосування разом з іншими нормативно-правовими актами, що діяли у відповідний період часу включно до кінця 1991 року.

Відповідно до пунктів 4.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто з спадкоємців не звертався, оскільки всі на час його смерті проживали разом з спадкодавцем.

16 жовтня 1997 року ОСОБА_5, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 16.10.1997 року № 1614, було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 виданим 15 лютого 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпропетровського обласного управління юстиції.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 525 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно листа Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори № 459/02-14 від 02.02.2018 року, 16 січня 2012 року за заявою № 6 від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яка діє як представник ОСОБА_4, про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої 03 лютого 2011 року ОСОБА_5 було заведено спадкову справу за № 30/2012.

13 травня 2017 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на ? частку земельної ділянки площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Крамського, АДРЕСА_7 посвідчене державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В.

13 травня 2017 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на ? частку земельної ділянки площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Крамського, АДРЕСА_7 посвідчене державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В.

Проте, що стосується видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, то ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постановою державного нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 07 квітня 2017 року було відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії, оскільки спадкоємцями не надано документ, що посвідчує право власності за спадкодавцем на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за вказаною вище адресою.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, тільки власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За правилом ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частина 3 цієї статті визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДМР № 15426 від 05.12.2011 року, реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна по АДРЕСА_9 не проводилась.

Встановлено, що замовником технічної інвентаризації на об'єкт нерухомого майна, який розташований за адресою м. АДРЕСА_10 є позивач ОСОБА_3, технічний паспорт на зазначений об'єкт нерухомості виготовлено на його ім'я 05 червня 2013 року.

За таких обставин, зазначене позивачами домоволодіння при житті спадкодавця ОСОБА_5 не було належно оформлено, остання не набула на нього права власності, а тому домоволодіння, яке розташоване за адресою м. АДРЕСА_10 не може бути об'єктом спадкування, тобто якщо за життя спадкодавець не набув права власності на зазначений у позові житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

Суд не може перебирати на себе повноваження органів, яким законом надано право реєстрації права власності і відповідно не повинен задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачам у задоволенні позову відмовлено, суд вважає, що не має підстав в повернені позивачу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524, 525, 529 ЦК (в редакції 1963 року), ст. ст. 182, 328, 331, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1258 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 4, 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т. О. Дубіжанська