справа № 216/4322/15-ц

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу

Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді - Биканова І.Р.

за участю секретаря - Крейса О.О.

розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

22.06.2015 року та уточнено 08.09.2015 року, 18.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі КПТМ «Криворіжтепломережа») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивач вказує, що з 03.01.2012 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом від 03.02.3014 року № 33-к був переведений слюсарем з ремонту устаткування котельних 4 розряду в Центрально-Міський тепловий район, наказом № 370 від 21.08.2014 року йому було оголошено догану та зменшено премію за липень 2014 року на 20% за невиконання розпоряджень керівника структурного підрозділу, порушення вимог з охорони праці: систематично відмовлявся від підпису в журналі реєстрації нарад-завдань та щотижневих завдань, від проходження інструктажу з охорони праці, виконував роботу на свій розсуд. Вказаний наказ вважає незаконним, оскільки коло його обовязків визначено в інструкції для слюсаря по ремонту і обслуговування котельного обладнання. При прийомі на роботу його було ознайомлено із інструкцією з охорони праці № 2.5 для слюсаря по обслуговуванню теплових мереж та інструкцією з охорони праці №2.8 для слюсаря по ремонту і обслуговування котельного обладнання, датованими 10.01.2005 року і мали відмітки про те, що вони перезатвердженні 02.01.2008 року та 05.01.2011 року. Керівництво вимагало від нього виконання роботи яка не входила до його обовязків, і він вимагав ознайомити його з діючою інструкцією, після чого йому була надана для ознайомлення «інструкція з охорони праці № 2.8 для слюсаря по ремонту і обслуговування котельного устаткування» (далі інструкція 2.8) з відміткою про «перезатвердження наказом директора підприємства № 1 від 03.01.2014 року». Вказана інструкція не мала печатки секретаріату підприємства, що засвідчує її дійсність. Після зауважень йому була надана для ознайомлення «інструкція з охорони праці № 3.8 для слюсаря по ремонту котельного обладнання, затверджена директором наказом № 1 від 03.01.2014 року», яка не відповідала умовам на котельні, а саме: п. 1.15, 4.2, 4.3, також в ній відсутня печатка секретаріату та вона не погоджена усіма службами (немає погодження з директором по експлуатації), про що він написав доповідну записку на імя директора та голови профкому. Таким чином, на підприємстві існувало дві інструкції 2.8 та 3.8 однак жодна з них не відповідала вимогам закону.

13.08.2008 року та 14.08.2008 року майстром не проводились інструктажі, так як не було відомо за якою інструкцією їх слід проводити, через, що у журналі реєстрації нарядів-допусків і щоденних завдань він не розписувався у колонці «підпис особи, що отримала наряд та інструктаж», однак ставив підпис поруч з підписом майстра, щоб засвідчити свою присутність на роботі. У подальшому майстер інструктажі не проводив, посилаючись на те, що інструкція 3.8. знаходиться на доопрацюванні. На роботу він приходив вчасно, виконував завдання майстра належним чином.

Наказом № 370 від 21.08.2014 року йому було оголошено догану та зменшено премію за липень 2014 року на 20 відсотків. Вказаний наказ вважає незаконним, оскільки він носить загальний характер, в ньому не вказано період порушення, яку саме роботу яка входить до кола його обовязків він не виконував, коли, та які розпорядження керівника виконано не було. Крім того, вказаним наказом до нього було застосовано два стягнення, що заборонено ст. 147 КЗпП України. З 05.11.2014 року його було відсторонено від роботи для проходження позачергового медичного огляду, через відсутність сертифікату, а наказом № 446-к від 24.12.2014 року було звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Звільнення вважав неправомірним, оскільки він з поважних причин не зміг надати сертифікати, був звільнений під час перебування на лікарняному з 20.11.2014 року по 19.12.2014 року, та з 19.12.2014 року по 26.12.2014 року, що підтверджуються випискою із історії хвороби № 593 та листком непрацездатності, згідно з якими він повинен був приступити до роботи 27.12.2014 року. 19.12.2014 року він приніс на роботу перший лікарняний лист, та повідомив, що відкрив інший лікарняний.

В грудні він відпрацював не повний місяць, у листопаді згідно наказу від 13.11.2014 року № 404-к його було відсторонено від роботи з 13.11.2014 року без збереження заробітної плати, у вересні 2014 року він перебував у відпустці. Таким чином розрахунок середньоденного заробітку було здійснено виходячи із заробітної плати нарахованої за жовтень та серпень 2014 року (у серпні 2014 року була 4-х денна робоча неділя). Середньоденна заробітна плата становить 127, 33 грн. (2427,11 грн. + 2538, 82 грн. = 4965,93 грн.; 16 днів + 23 дні = 39 днів; 4965,93 : 39 = 127, 33 грн.). З часу звільнення до 18.11.2015 року пройшло 229 робочих днів, тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.12.2014 до 18.11.2015 року становить 29 158,57 грн. (229 х 127,33 грн. = 29 158,57 грн.).

Крім того, незаконним звільнення йому було завдано моральну шкоду, яка полягала в необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, забезпечення свого проживання, звернення до суду за захистом порушених прав. Моральну шкоду оцінює в розмірі 15 000 грн. Пропущений строк звернення до суду вважає з поважних причин, він намагався усунути підстави які послужили його звільненню, добивався видачі сертифікатів, які необхідні йому для роботи, та отримав їх лише 21.05.2015 року, після чого 02.06.2015 року звернувся із заявою до відповідача про поновлення його на роботі, однак 14.06.2015 року отримав поштою відмову. Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 370 від 21.08.2014 року про накладення стягнення та наказ № 410-к від 24.12.2014 року про його звільнення; поновити на посаді слюсаря з ремонту устаткування котелень 4 розряду в Центрально-міський район КП Теплових мереж «Криворіжтепломережа»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.12.2014 року по 18.11.2015 року у розмірі 29 158,57 грн. та моральну шкоду 15 000 грн.

Позивач, представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання 21.05.2018 року не зявилися, ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання 21.05.2018 року не зявилася, надала заперечення, позов не визнає, вказує, що ОСОБА_1 неодноразово порушував норми законодавства охорони праці, був попереджений, однак на попередження не реагував, з інструкціями був ознайомлений, всі вони були розроблені та затверджені належним чином. ОСОБА_1 не повідомив, що з 19.12.2014 року він знову перебував на лікарняному, більш того, в цей період він перебував на роботі, що підтверджується актами від 22.12.2014 року та 24.12.2014 року, відповідно до яких ОСОБА_1 знаходився у приміщенні підприємства, від пояснень відмовлявся. Накази винесені відносно позивача з додержанням вимог КЗпП України. Разом з тим, позивачем пропущено строк позовної давності, відповідно до п.4 Постанови ВСУ від 06.11.1992 року № 9.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що наказом № 1-к від 03.01.2012 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу слюсарем з ремонту устаткування котельних 4 розряду в Дзержинський тепловий район КП Теплових мереж «Криворіжтепломережа»; наказом № 404-к від 01.11.2013 року позивача було переведено слюсарем контрольно-вимірювальних приладів та автоматики з розряду енергослужби; наказом від 03.02.3014 року № 33-к переведено слюсарем з ремонту устаткування котельних 4 розряду в Центрально-Міський тепловий район а.с. 7, т.1.

Наказом № 370 від 21.08.2014 року ОСОБА_1 було оголошено догану та зменшено премію за липень 2014 року на 20% за невиконання розпоряджень керівника структурного підрозділу, порушення вимог з охорони праці. ОСОБА_1 систематично відмовлявся від підпису в журналі реєстрації нарад-завдань та щотижневих завдань, від проходження інструктажу з охорони праці, виконував роботу на свій розсуд. ОСОБА_1 ознайомлений з наказом в той же день а.с.31, т.1; наказом від 05.11.2014 року № 395-к ОСОБА_1 відсторонили від роботи з 05.11.2014 року, зі збереженням середньої заробітної плати і зобовязано його в строк до 12.11.2014 року пройти позачерговий медичний огляд а.с.32, т.1; наказом від 13.11.2014 року № 404-к позивача попереджено про обовязок проходження медичного огляду та про звільнення у випадку не проходження без поважної причини за порушення трудової дисципліни. Цим же наказом ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 13.11.2014 року без збереження заробітної плати та зобовязано пройти його в строк до 20.11.2014 року а.с.34, т.1; 22.12.2014 року відповідачем прийнято наказ № 444-к, яким продовжив строк проходження медичного огляду ОСОБА_1 до 23.12.2014 року та відсторонено від роботи - а.с.37, т.1.

Наказом № 446-к від 24.12.2014 року ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпПУ, із попереднім погодженням із профспілковим органом а.с.9, 150-151, т.1.

Згідно наданих до суду копій виписки із історії хвороби № 593 та листка непрацездатності, у період з 20.11.2014 року по 19.12.2014 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, з 19.12.2014 року по 26.12.2014 року на стаціонарному лікуванні а.с.15,16,38,39, т.1; однак актами КПТМ «Криворіжтепломережа» від 22.12.2014 року, встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень з приводу не проходження позачергового медичного огляду, та відмовився підписувати наказ від 22.12.2014 року № 444-к «Про продовження строку проходження медичного огляду» - а.с.40,41, т.1; також актом від 24.12.2014 року підтверджено факт перебування позивача 24.12.2014 року в управлінні КПТМ «Криворіжтепломережа» без надання довідки про проходження медичного огляду, від пояснень відмовився, до виконання трудових обовязків не приступав а.с.47, т.1. Позивачем не надано доказів повідомлення відповідача про перебування на стаціонарному лікарняному в період з 19.12.2014 року по 26.12.2014 року, разом з тим даний факт спростовується вищевказаними актами, які підтверджують перебування останнього на роботі.

Згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно із ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до постанови КМУ від 06.11.1997 року № 1238 «Про перелік професій та видів діяльності, для яких є обовязковим первинний і періодичний профілактичний наркологічний огляд», постанови від 27.09.2000 року № 1465 «Про затвердження Порядку проведення обовязкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів і переліку медичних і психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка проводить цю діяльність, або оточуючих», позивач перебуваючи на займаній ним посаді повинен був проходити первинний та профілактичний наркологічний та психіатричний огляди.

Згідно ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розяснив, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено.

Позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яке мотивує намаганням усунути підстави які служити його звільненню, а саме: отримання сертифікатів необхідних для роботи, які він отримав 21.05.2015 року, однак суд враховуючи наявність наказів якими ОСОБА_1 відповідач надав час для проходження медичного огляду (отримання сертифікатів) починаючи з 05.11.2014 року до 23.12.2014 року, яким останній не скористався, разом з тим, суд не вбачає перешкод для позивача в оскарженні спірних наказів одночасно з отриманням необхідних документів.

За таких обставин, суд вважає, що перебіг строку визначеного ч.1 ст.233 КЗпП України для звернення позивача до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, станом на 22.06.2015 року, тобто звернення до суду з позовом, закінчився. Враховуючи те, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від інших вимог, суд вважає необхідним відмовити позивачу в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 40 п.3, 232-236 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 264-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», , місцезнаходження: м.Кривий Ріг, вул.Дежньова, буд.9, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подання апеляційної скарги через Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: