АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 року м. Херсон

справа № 766/870/16-ц

провадження №22-ц/791/448/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

ОСОБА_1,

секретар Рябченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Хайдарової І.О. від 20 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

12 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути на його користь з відповідача страхове відшкодування в розмірі 199 539 грн 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилається на порушення відповідачем обовязку щодо сплати страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування ризиків, повязаних із експлуатацією наземного транспорту №120.0806224.555 від 03.09.2014 року, укладеного з відповідачем та документів наданих останньому позивачем.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 грудня 2017 року позов задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 199 539 грн 40 коп., вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Альфа Страхування» посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом не досліджені та неправильно застосовані умови договору добровільного страхування, укладеного між учасниками справи, а також звіт про оцінку вартості матеріального збитку є неналежним доказом, що у сукупності з іншими обставинами не надає підстав для виплати страхового відшкодування.

В наступному від страхової компанії надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких страхова компанія з посиланням на умови договору вважає, що сума страхового відшкодування, за наявності підстав для виплати страхового відшкодування повинна становити меншу, ніж визначена судом до стягнення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до вимог ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно із пунктом восьмим Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, в межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що наразі апеляційні суди в апеляційних округах не утворені, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Херсонської області, в межах територіальної юрисдикції якого перебуває Херсонський міський суд Херсонської області, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування судом не встановлені, а отже відповідач безпідставно не сплачує позивачу суму страхового відшкодування.

Суд установив і з матеріалів справи вбачається, що позивачу на підставі свідоцтва про реєстрації транспортного засобу належить автомобіль марки HYUNDAI, модель GENESIS, 2012 року випуску, д.н ВТ7091АХ /а.с.3 зв.с./. 03 вересня 2014 року між ПрАТ «СК «Альфа страхування» та ОСОБА_2 укладений договір №0806224 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу /а.с.2/.

Здійснення дорожньо-транспортної пригоди з матеріальними збитками, 30.05.2015 року, о 07:10 в м. Херсон на перехресті вул. Перекопська та вул. Кременчуцька за участю автомобіля позивача, підтверджується листом Управління МВС України в Херсонській області відділення ДАІ м. Херсона від 20.06.2015 року №6/14-884/ а.с.3 зв.с./

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу, складеного 25.06.2015 року СПД-СОД ОСОБА_3 вартість матеріального збитку заподіяного автомобілю позивача під час ДТП з урахуванням ПДВ становить 198739,40 гривень /а.с.3/. За виготовлення вище вказаного звіту позивач сплатив на рахунок СПД-СОД ОСОБА_3 850 гривень /а.с. 4/.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач листами №1073.206.15.01-0410.06 та №1073.206.15.01-0230.09 повідомив позивача про заведення страхової справи №1073.206.15.01 та про необхідність надання переліку документів. Позивачем був наданий відповідачу звіт , розрахунок робіт, на яких мається відмітка про отримання. Проте, не приймаючи до уваги виконання вимог зазначених у листах, виплата страхового відшкодування не проведена.

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 ст. 5 , ч.1 ст. 6 Закону України "Про страхування" (далі - Закон) страхування може бути добровільним або обов'язковим.Добровільне страхування це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Закону при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування передбачені ст. 991 ЦК України, ст. 26 Закону України "Про страхування".

У п. 19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що з урахуванням змісту ст. 979 ЦК та ст. 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК, п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Страховик відповідно до умов п.9.3.6 договору має право відмовити у виплаті страхового відшкодування за договором у випадках, передбачених чинним законодавством та договором.

Підстави для відмови Страховика у здійсненні страхового відшкодування наведені у п. 13.3.1.-13.3.12 договору/а.с.60/.

Проте, відповідач не приймав рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, а заперечення щодо того, що розрахунок страхового відшкодування здійснюється лише на підставі рахунку СТО та виплата страхового відшкодування, при часткових пошкодженнях ТЗ, здійснюється на гарантійну СТО на вибір страховика не ґрунтуються на умовах договору, як підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено про відсутність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник страхової компанії підтвердив, що підстав для відмови у сплаті страхового відшкодування не має, але з 2015 року виплата страхового відшкодування не відбувається внаслідок не надання позивачем документів ремонтної організації (СТО), які підтверджують необхідні витрати на ремонт транспортного засобу, при цьому такі документи приймаються страховиком за умови, що з ним було попередньо узгоджено у письмовій формі вибір ремонтної організації (СТО) та калькуляцію ремонтно-відновлювальних робіт, як це передбачено умовами договору .

Проте, як вбачається з матеріалів справи, наданого представником позивача оригіналу рахунку СТО, отриманого представником страхової компанії 22.06.2015 року позивач доводив до відома страхової компанії рахунок на суму 225 622,50 грн та СТО фізичної особи підприємця, яким наданий рахунок.

З матеріалів страхової справи вбачається, що на місце аварії виїжджав страховий комісар, що представником страхової компанії визнається, складений акт огляду колісного транспортного засобу з зазначенням у ньому пошкоджень, їх характеру.

Відповідно до частини 1,2 статті 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підстави заяви страхувальника ( його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійснені страхових виплат якщо це не суперечить закону (ч.2 ст. 26 Закону України «Про страхування».

Відповідно до умов розділу 12 договору строк прийняття рішення про сплату або відмову у сплаті страхового відшкодування визначений терміном 5 робочих днів з можливістю подовження до 60-ти робочих днів.

Проте, відповідач визнаючи право позивача на отримання страхового відшкодування не здійснив виплату та отримавши заяву, рахунок СТО, інші документи не відмовив у її виплаті.

А отже, несплата страхового відшкодування з підстав зазначених відповідачем суперечить закону, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для сплати страхового відшкодування відповідно до п.12.4.1. договору , колегією суддів не приймаються.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо сплати страхового відшкодування відповідно до умов договору лише на рахунок СТО, оскільки умовами договору визначено, що страхове відшкодування виплачується у будь-якому випадку на розсуд Страховика (розділ 12), який до наступного часу не здійснив таку виплату.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Таким чином, в силу ст. 76, ч.1 ст.95 ЦПК України звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного ушкодженням транспортного засобу від 25.06.2015 року /а.с.96-101/ є письмовим доказом, який в силу вимог процесуального закону в заперечення розміру заподіяної матеріальної шкоди відповідачем не спростований, а отже доводи його апеляційної скарги щодо недопустимості та неналежності вказаного доказу не ґрунтуються на нормах процесуального закону, а тому колегією суддів відхиляються.

Листом від 19.07.2011 року Верховним Судом розяснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. При цьому заявлена сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів на такі витрати.

Представник позивача пояснив, що з часу ДТП, яке сталося 30.05.2015 року, автомобіль відремонтований, проте документів про фактичну сплату з ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ, а також того, що надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ не надав.

Проте, стягуючи страхове відшкодування у сумі визначеній у звіті з урахуванням ПДВ, поза увагою суду залишилася та обставина, що автомобіль позивачем відремонтований без підтвердження витрат повязаних зі сплатою ПДВ.

Також, суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до вимог Закону України «Про страхування», договору добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №120.0806224.555 ( частина 1 та 2 ), визначена «безумовна» франшиза в розмірі 1% від страхової суми в розмірі 530 000 грн, що становить суму 5 300 грн. За умовами розділу 7 договору «безумовна» франшиза передбачає зменшення розміру відшкодування по страховому випадку на розмір зазначеної франшизи.

Так, згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу «HYUNDAI Genesis Cope 2 ОТ, реєстраційний номер НОМЕР_1:

ринкова вартість ТЗ до пошкодження 652 322,96 грн,

вартість відновлювального ремонту ТЗ- 199 809,52 грн ( з ПДВ).;

вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу 198 739,40 грн (з ПДВ)

Передбачений умовами договору розрахунок при частковому пошкодженні ТЗ повязаний з визначенням відношення страхової суми до ринкової вартості на дату настання страхового випадку та відповідно до п. 12.5.7. договору/а.с.59/, якщо відношення страхової суми до ринкової вартості на дату настання страхового випадку менше ніж 90%, то розмір страхового відшкодування визначається, як СВ= Свр*СС/РВ-Ф, де СВ- страхове відшкодування; Свр сума вартості відновлювального ремонту, Ф-франшиза.

Відношення страхової суми до ринкової вартості ТЗ на момент ДТП складає 81% ( 530 000/652322,96)* 100%

Отже сума вартості відновлювального ремонту (199 809,52 грн.)*, відношення страхової суми до ринкової вартості на дату настання страхового випадку (81%), мінус франшиза (1% ) та мінус відрахування з суми вартості відновлювального ремонту суми ПДВ складає розмір страхового відшкодування 154 541 грн.52 коп ( з урахуванням додавання до цієї суми витрат, відповідно до ч.1 договору, до яких відноситься звіт про оцінку вартості матеріального збитку , за який сплачено 850 грн)

Таким чином, з урахуванням викладеного, рішення суду підлягає зміні в частині зменшення розміру визначеного до стягнення страхового відшкодування з 199 539 грн 40 коп. до 154 541 грн 52 коп., що в силу вимог ст. 141 ЦПК України є підставою для зменшення розміру стягнутого судового збору з 1 987 грн 40 коп до 1540 грн 62 коп. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, ст.979 ЦК України, ст.ст.5,6,16,20,25,26 Закону України «Про страхування», керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 грудня 2017 року змінити, зменшити розмір визначеного до стягнення страхового відшкодування з 199 539 грн 40 коп. до 154 541 грн 52 коп., а розмір стягнутого судового збору з 1 987 грн 40 коп до 1540 грн 62 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

ОСОБА_1

Повний текст судового рішення виготовлено 07 червня 2018 року

Суддя І.В. Склярська