Кодимський районний суд Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 503/229/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2018 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гури А.І.

при секретарі Поліковській О.І.

учасники справи: позивач ОСОБА_1,

відповідач - Грабівська сільська рада Кодимського району Одеської області

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Грабівської сільської ради, Кодимського району, Одеської області, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, 09 лютого 2018 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті баби ОСОБА_2, померлої 22 серпня 2002 року.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 22 серпня 2002 року померла його баба ОСОБА_2, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Незадовго до смерті баба поїхала н лікування до с. Вільхове Станично -_Луганського району Луганської області, де і померла. Відповідно до п.п. 1.12 та 1.13 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, місцем відкриття спадщини є не місце смерті, зазначене у свідоцтві про смерть, а останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно довідки Грабівської сільської ради Кодимського району №1348 від 26 грудня 2017 року, ОСОБА_2 все своє життя проживала в с. Грабове. Відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) розміром 2.71 га із земель Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0248959, виданого Кодимською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 22 квітня 1996 року за №251. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього Кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто, після 01 січня 2004 року. Правила Книги шостої цього Кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась до 01 січня 2004 року та не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності. Таким чином, правила Книги шостої ЦК можуть бути застосовані до спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року і не була прийнята ніким із спадкоємців. Станом на 01 січня 2004 року, спадщина померлої баби не прийнята ніким, і ним теж. Крім нього, спадкоємців більше немає. Він є чотириюрідним онуком померлої ОСОБА_2. Це підтверджується довідкою Грабівської сільської ради. В той же час, правовстановлюючі документи, які підтверджували його родинні стосунки зі спадкодавцем відсутні. Просить встановити цей факт. На час відкриття спадщини він був неповнолітнім. Неповнолітній спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину (ст.1268 ч.4 ЦК України). В січні 2018 року державним нотаріусом на підставі його заяви заведене спадкова справа №32/2018. Тобто, діючи таким чином, він є спадкоємцем, який прийняв спадщину. Відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, зобовязаний звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Виконуючи зазначений припис Закону він звернувся до нотаріуса з відповідною заявою, однак, листом нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналу сертифікату на земельну частку (пай) померлого. Цей документ він втратив. Про втрату правовстановлюючого документу він публікував оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це до позитивного результату не дало. Все вище викладене і змусило його звернутися до суду за захистом свого права. Просить встановити факт родинних відносин між ним, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та померлою 22 серпня 2002 року ОСОБА_2, як між чотирирідними онуком і бабою та визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, право власності на земельну частку (пай) у розмірі 2,71 умовних кадастрових гектари із земель Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №248959, виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 22 квітня 1996 року за № 251 померлій 22 серпня 2002 року ОСОБА_2, який був утрачений.

В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, вони підтверджують той факт, що ОСОБА_2, яка померла 22 серпня 2002 року, доводилася чотириюрідною бабою ОСОБА_1. Про це вони знають як односільчани.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЕД №334949, виданого 22 серпня 2002 року Вадуйською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області, ОСОБА_2, померла 22 серпня 2002 року, актовий запис №119.

Згідно свідоцтва про народження серії ІV-ЖД №455881, виданого 18 квітня 1990 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області, батьками народженого 06 березня 1990 року ОСОБА_1 є ОСОБА_5 і ОСОБА_6, актовий запис №6.

Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-УР №045503, виданого 24 грудня 1960 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області, батьками народженої 27 листопада 1960 року ОСОБА_7 є ОСОБА_8 і ОСОБА_9, актовий запис №120.

Згідно оголошення в газеті «Вісті Кодимщини» №49 від 09 грудня 2017 року, втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0248959 розміром 2,71 в умовних кадастрових гектари, виданий Кодимською РДА по Грабівській сільській раді на імя ОСОБА_2, вважати недійсним.

Згідно інформації відділу Держгеокадастру в Кодимському району Одеської області №254/139-17 від 18 грудня 2017 року, ОСОБА_2 видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0248959, розміром 2,71 в умовних кадастрових гектари, вартістю 83441,48 грн. по території Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області.

Згідно довідки Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області №1275 від 12 грудня 2017 року, ОСОБА_1 є чотирирідним онуком ОСОБА_2.

Згідно листа №144/02-14 від 31 січня 2018 року Державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори, видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 (спадкова справа №32/2018) не є можливим, оскільки не надано доказів родинних стосунків та оригіналу правовстановлюючого документу.

Згідно довідки Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області №1348 від 26 грудня 2017 року ОСОБА_2, проживала в с. Грабове з дня свого народження. Виїхла на лікування в с. вільхове Станично-Луганського району Луганської області, де і померла.

Дослідивши вимоги позивача, та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов може бути задоволеним у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 10 ЦПК України (ч.1-4) суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено наступне.

22 серпня 2002 року померла ОСОБА_2, що вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії І-ЕД №334949, виданого 22 серпня 2002 року Вадуйською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області.

У спорі, що виник, суд вважає правильним застосування положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, виходячи з наступного.

Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року (п.п.4,5) передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Станом на 01 січня 2004 року, спадщина, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 не прийнята ніким, відумерлою не визнавалась, а тому до цього часу є відкритою.

Згідно пункту 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10листопада 1994 року, право на земельну частку (пай) є обєктом спадкування.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України (ч.1,2) право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Неповнолітній спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину (ч.4 ст.1268 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що позивач на час відкриття спадщини був неповнолітнім (свідоцтво про народження серії ІV-ЖД №455881, виданого 18 квітня 1990 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області).

Позивач, як спадкоємець за законом (чотириюрідний онук спадкодавця), звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. У звязку з тим, що ОСОБА_1 не надано доказів родинних стосунків зі спадкодавцем та оригіналу правовстановлюючого документу у видачі свідоцтва було відмовлено.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами.

Як убачається з письмових пояснень ОСОБА_3 і ОСОБА_4, вони підтверджують той факт, що ОСОБА_2, яка померла 22 серпня 2002 року, доводилася чотириюрідною бабою ОСОБА_1. Про це вони знають як односільчани. Те, що позивач є чотириюрідним онуком спадкодавця підтверджується також і дослідженою в судовому засіданні довідкою Грабівської сільської ради №1275 від 12 грудня 2017 року.

Отже, судом достовірно встановлено, що позивач доводиться спадкодавцеві внуком, а тому є спадкоємцем пятої черги (ст.1265 ч.1 ЦК України).

Згідно ч.1 статті 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Інші спадкоємці як за законом так і за заповітом - відсутні.

Позивач, як спадкоємець за законом від спадщини не відмовився.

До спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця ввійшла земельна частка (пай) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0248959, виданого Кодимською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 22 квітня 1996 року за №251, що вбачається з дослідженої в судовому засіданні інформації відділу Держгеокадастру в Кодимському району Одеської області №254/139-17 від 18 грудня 2017 року.

Статтею 1268 ЦК України (ч.4,5) передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Своїм правом спадкоємця за законом позивач скористався, подавши заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що не надано доказів родинних стосунків зі спадкодавцем та відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) (лист державного нотаріуса №144/02-14 від 31 січня 2018 року).

В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Підтвердженням того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) був позивачем утрачений є досліджена в судовому засіданні публікація оголошення про це в газеті «Вісті Кодимщини» №49 від 09 грудня 2017 року.

Докази, надані позивачем є належними, допустимими, достовірними і достатніми (ст.ст.77-80 ЦПК України).

Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, зясувалося, що відсутні документи на спадкове майно, а також відсутні відомості про родинні відносини зі спадкодавцем.

З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2, набувши тим самим право власності на спадкове майно: земельну частку (пай) у розмірі 2,71 умовних кадастрових гектари із земель Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №248959, виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 22 квітня 1996 року за № 251 померлій 22 серпня 2002 року ОСОБА_2, який був утрачений.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1265 ч.1, 1268 ч.5 ЦК України, керуючись ст.ст.315 ч.1, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Грабівської сільської ради, Кодимського району, Одеської області, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, померлою 22 серпня 2002 року як чотирирідного внука і баби.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, право власності на земельну частку (пай) у розмірі 2,71 умовних кадастрових гектари із земель Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №248959, виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 22 квітня 1996 року за № 251 померлій 22 серпня 2002 року ОСОБА_2, який був утрачений.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п/п15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд.

Суддя А.І.ГУРА