ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5352/17 Головуючий суддя І інстанції Гаврилюк С.М.
Провадження № 22-ц/818/435/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Звільнення майна з-під арешту (виключення майна з опису)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 квітня 2018 року в складі судді Гаврилюк С.М. по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_4 про зняття арешту з рухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_4 про зняття арешту з рухомого майна, в якій просить суд зняти заборону відчуження автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер в записі про обтяження - НОМЕР_1, 2007 року випуску, номер кузову - НОМЕР_2, зареєстровану в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстраційний запис № 16374009 від 17.07.2017), внесену на підставі Договору застави № SUH2AE000045359, укладеного 22.08.2008 між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 належить на праві власності автомобіль Toyota Camry, реєстраційний номер - НОМЕР_3, 2007 року випуску, номер кузову - НОМЕР_2. Вказаний транспортний засіб позивач набула у власність на підставі договору купівлі-продажу № 987/15/653036 від 06.05.2015, укладеного між ОСОБА_5 (комітент), ТОВ «ВіП-ЕКСПЕРТ» (комісіонер) та ОСОБА_3 (покупець).

03.08.2017 при спробі позивача зняти зазначений автомобіль з реєстраційного обліку, з'ясувалося, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна існує запис № 16374009 від 17.07.2017 щодо обтяження автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер - НОМЕР_1, 2007 року випуску, номер кузову - НОМЕР_2 на підставі Договору застави № SUH2AE000045359, укладеного 22.08.2008 між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, ОСОБА_3 не має можливості реалізувати своє право розпоряджатися вказаним транспортним засобом, який належить їй на праві приватної власності, як добросовісному набувачу, оскільки згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області від 31.08.2017 на адвокатський запит від 28.08.2017 встановлено, що ОСОБА_3 стала п'ятим власником автомобіля Toyota Camry після ОСОБА_4

При купівлі автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер - НОМЕР_3, 2007 року випуску, номер кузову - НОМЕР_2, ОСОБА_3 не знала та не могла знати про зобов'язання ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПриватБанк», вона взагалі не знала про попередню реєстрацію купленого автомобіля за ОСОБА_4

Згідно наданих позивачем до органів МВС документів, необхідних для реєстрації транспортного засобу на своє ім'я, як зазначає позивач, можна однозначно зробити висновок про дійсність даного правочину.

У зв'язку з викладеним ОСОБА_3 вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 - задоволено.

Знято заборону відчуження автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер в записі про обтяження - НОМЕР_1, 2007 року випуску, номер кузову - НОМЕР_2, зареєстровану в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстраційний запис № 16374009 від 17.07.2017), внесену на підставі Договору застави № SUH2AE000045359, укладеного 22.08.2008 між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано, що реалізація предмету застави без припинення обтяження не припиняє заставу, а тому вона зберігає чинність для нового власника предмету застави. Вказано, що поза увагою суду залишився факт, що рішення Індустріального району м. Дніпропетровська, яким звернуто стягнення на спірне майно, набрало законної сили.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності усіх учасників справи, які не з'явилися в судове засідання, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності, згідно до положень ст. 372 ЦПК України, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору № 987/15/653036 від 06.05.2015, укладеного між ОСОБА_5, іменованим Комітентом з одного боку, ТОВ «ВіП-ЕКСПЕРТ», що іменується Комісіонером з іншого боку, і Покупцем ОСОБА_3 з третього боку; довідки № 232 від 06.05.2015, виданої Відділом державтоінспекції УМВС України ВРЕР № 3 щодо відсутності накладених арештів на автомобіль Toyota Camry, номер кузову - НОМЕР_2; довідки-рахунку серії ВІА № 653036 від 06.05.2015, виданої ТОВ «ВіП-ЕКСПЕРТ» щодо продажу вказаного автомобіля, позивачу на праві власності належить транспортний засіб Toyota Camry, реєстраційний номер - НОМЕР_3, 2007 року випуску, номер кузову - НОМЕР_2 (а.с. 7, 8).

Отже, під час реєстрації будь-які обтяження або обмеження щодо вказаного автомобіля були відсутні.

Проте, 17.07.2017 на транспортний засіб TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, номер об'єкта: НОМЕР_2, номер держаної реєстрації: НОМЕР_1, накладено обтяження у вигляді заборони відчуження на підставі договору застави № SUH2AE000045359 від 22.08.2008, обтяжував - ПАТ КБ «ПриватБанк», боржник - ОСОБА_4 (а. с. 9).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2012, яке набрало законної сили 01.10.2012, задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № SUH2AE000045359 від 22.08.2008 у розмірі 389688 грн. 51 коп. звернуто стягнення на предмет застави на автомобіль: TOYOTA, модель: Camry 2.4, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з правом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а. с. 59-60).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, доказуванню не підлягають.

Як вбачається з наданої Дніпропетровською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» інформації від 23.10.2017 за вих. № 2770/222-23/2/17, Дніпропетровською філією ДП «Національні інформаційні системи» 17.07.2017 на підставі поданої обтяжувачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» в електронній формі заяви про реєстрацію обтяження рухомого майна від 17.07.2017 № 43616 були внесені відомості про обтяження № 16374009 (а. с. 40).

У вказаній заяві відповідача від 17.07.2017 за № 43616 предметом обтяження є транспортний засіб TOYOTA CAMRY, 2007 р. в., серійний номер - НОМЕР_2, номер державної реєстрації - НОМЕР_1 (а. с. 41).

З відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області від 31.08.2017 за № 31/18-Ц-16аз вбачається, що після третьої особи - ОСОБА_4 позивач ОСОБА_3 стала п'ятим власником автомобіля Toyota Camry, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 (а. с. 20).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що при купівлі спірного автомобіля ОСОБА_3 не знала та не могла знати про зобов'язання ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПриватБанк», вона взагалі не знала про попередню реєстрацію купленого автомобіля за ОСОБА_4 17.07.2017 накладено обтяження на належний позивачу на праві власності автомобіль, який вона набула на законних підставах 06 травня 2015 року, тобто обтяження були встановлені більше ніж через два роки після укладення договору купівлі-продажу, у зв'язку з чим позивач позбавлена можливості здійснювати право власності на власний розсуд, порушення прав позивача підлягають усуненню шляхом зняття обтяження.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно приписів ст.ст. 3, 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувала на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувала на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Обтяження поділяються на публічні та приватні.

Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними.

Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов'язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем.

Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави.

Разом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Таким чином, оскільки районним судом при розгляді справи було вірно встановлено, та не спростовано доводами апеляційної скарги, що на час переходу права власності на спірний автомобіль до позивача у відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження на спірний автомобіль, то позивач як добросовісний набувач майна за відплатним договором вправі вимагати скасування обтяжень, що були зареєстровані пізніше.

Так, договір застави Банку з ОСОБА_4 було укладено 22.08.2008, а заборона відчуження була зареєстрована за заявою Банку лише 17.07.2017, тобто коли боржник вже не був добросовісним власником спірного майна (а. с. 9).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що перехід права власності на предмет застави до третьої особи без збереження обтяження відповідно до ст. 10Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не позбавляє відповідача права вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що при виборі норм права, що підлягають застосуванню, слід віддати перевагу нормам Закону України «Про заставу», оскільки вказаний нормативно-правовий акт у даному випадку має характер загального, тоді як положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - є спеціальними, та саме ними слід керуватись при вирішенні вказаного спору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11.12.2018.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.