ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

м.Суми

Справа №591/8313/14-ц

Номер провадження 22-ц/788/91/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»,

представники позивача: Іншин Олександр Іванович, Кишиченко Роман Сергійович, Троян Дарина Вікторівна, Верчак Юлія Володимирівна, Черняк Катерина Миколаївна, Кучеренко Дмитро Юрійович, Трегуб Юлія Миколаївна,

відповідач - ОСОБА_8,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2017 року в складі судді Грищенко О.В., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у листопаді 2014 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (далі - ТОВ «Сумитеплоенерго») просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.02.2011 року по 30.11.2013 року в сумі 2086,29 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що надає житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання до квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_8, яка тривалий час надані послуги не оплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку добровільно відповідач не погашає, що і стало підставою звернення до суду із позовом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.07.2015 року за результатами розгляду касаційної скарги ТОВ «Сумитеплоенерго» рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02.03.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 02.04.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21.11.2017 року у задоволенні позову ТОВ «Сумитеплоенерго» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ «Сумитеплоенерго» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення позову у повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позовні вимоги були зав'ялені лише до ОСОБА_8, а не до всіх співвласників, на підставі довідки КП «Сумижитло» від 29.07.2013 року, за якою власником квартири зазначено лише відповідача у справі. Зазначає, що правомірність нарахування абонентської плати у складі тарифу на послуги з централізованого опалення підтверджується судовими рішеннями. Вказує, що ТОВ «Сумитеплоенерго» є визначеним у встановленому законом порядку надавачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання на підставі тарифів, що погоджені відповідними рішеннями Виконкому Сумської міської ради, і, незважаючи на відсутність укладеного договору з відповідачем, ОСОБА_8, як споживач послуг та співвласник квартири, зобов'язана в сулу положень закону оплачувати їх у встановлені строки.

Представник ТОВ «Сумитеплоенерго» в судовому засіданні доводи скарги підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач просила скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами про наявність заборгованості ОСОБА_8 за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Крім того, позивачем заявлено позов лише до одного із співвласників квартири.

Проте з таким висновком місцевого суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, що 03.08.2005 року рішенням Сумської міської ради № 1338-МР «Про передачу в оренду цілісного майнового комплексу по виробництву, транспортуванню теплової та електричної енергії» цілісний майновий комплекс по виробництву, транспортуванню теплової та електричної енергії, який належить територіальній громаді міста Суми, було передано в оренду ТОВ «Сумитеплоенерго» строком на 10 років (т. 1 а.с. 13).

Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 720 від 27.12.2005 року «Про визначення виробників послуг і виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в м. Суми» визнано ТОВ «Сумитеплоенерго» з 01.10.2005 року виробником і виконавцем послуги з транспортування і передачі теплової енергії населенню по м. Суми (т. 1 а.с. 14).

Відповідно до п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» встановлено, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

На підставі рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 року «Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в м. Суми» ТОВ «Сумитеплоенерго» було визначено виробником та виконавцем послуг в м. Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води (т. 1 а.с. 15).

Нарахування оплати за спожиті відповідачем послугами з централізованого опалення здійснювалось ТОВ «Сумитеплоенерго» на підставі тарифів, затверджених рішеннями Виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.10.2008 року № 488, від 26.01.2010 року №41 та від 28.12.2010 року № 830 (т. 1 а.с. 165, 167, 169).

Зазначеними рішеннями Виконавчого комітету Сумської міської ради встановлений двоставковий тариф, який складається з плати за приєднане теплове навантаження (абонплата) і плати за спожиту енергію. Плата на приєднане теплове навантаження нараховується як при відсутності, так і при наявності теплолічильника щомісяця протягом року та тарифом, встановленим у гривнях за 1 кв.м опалювальної площі.

Таким чином, ТОВ «Сумитеплоенерго» надає послуги з теплопостачання і гарячого водопостачання населенню, в тому числі і відповідачу.

Відповідно до п. 39 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 року № 869, визначено, що теплопостачальними організаціями в установленому порядку встановлюються двоставкові тарифи на надання послуг з централізованого опалення.

Крім того, рішення Антимонопольного комітету України від 27.11.2013 року №31-р/тк, яким визнано неправомірність нарахування ТОВ «Сумитеплоенерго» розрахунку за двоставковими тарифами на послуги з централізованого опалення, було скасовано постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2014 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2014 року.

Таким чином, рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради, якими встановлений двоставковий тариф в силу ст. 204 ЦК України є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлено законом та не визнано судом недійсним.

Також встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є відповідач - ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яким належить квартира на праві спільної сумісної власності (т. 2 а.с. 221).

30.12.2013 року відповідач ОСОБА_8 звернулась до КП «Міськводоканал» із заявою про зняття реальних показників лічильників холодної і гарячої води з метою корегування показників, оскільки вони завищені, про що був складений відповідний акт (т. 1 а.с. 44, 45).

Також встановлено, що 22.01.2013 року ТОВ «Сумитеплоенерго» зверталось до ОСОБА_8 з пропозицією укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак сторони не дійшли згоди щодо умов даного договору (т. 1 а.с. 36).

Із листа ТОВ «Сумитеплоенерго», надісланого на адресу ОСОБА_8 26.03.2013 року вбачається, що товариство відмовило в прийнятті пропозиції укласти договір на запропонованих нею умовах, оскільки вони суперечать Типовому договору, затвердженому постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Запропоновані ОСОБА_8 умови не передбачені напряму в типовому договорі (т. 1 а.с. 39-40).

Відповідно до ст.ст. 319 та 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме така особа.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У відповідності до приписів п. 1 ч. 3 ст. 20 та п. 3 ч. 2 ст. 21 вказаного Закону виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, в свою чергу споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Частиною 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком як для споживача, так і для виконавця за умови, якщо він відповідає типовому договору. Відмова зазначених осіб від укладення договору в такому разі суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, яким, зокрема, згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК України є Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Договір з приводу надання послуг між сторонами не укладався, проте цивільні права та обов'язки виникли внаслідок дій сторін, що передбачені актами цивільного законодавства. Зокрема, позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач їх споживає та має оплачувати за встановленими тарифами.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення такого договору є і обов'язком споживача.

Згідно зі ст. 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог ТОВ «Сумиобленерго», оскільки стороною позивача було доведено належними доказами про наявність заборгованості ОСОБА_8 за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що були нараховані на підставі тарифів, затверджених рішеннями органу місцевого самоврядування - Виконавчого комітету Сумської міської ради, що є чинними та не були скасовані.

Крім того, висновок суду про заявлення позову лише до одного із співвласників квартири, суперечить ст. 543 ЦК України, якою визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за вказані послуги включає період з 01.02.2011 року по 30.11.2013 року та складає 2086,29 грн., в тому числі: гаряче водопостачання - 145,64 грн., опалення (лічильник) - 28,15 грн., абонплата - 1912,50 грн. (т. 1 а.с. 9-12).

ОСОБА_8 сплачувала за надані послуги з теплопостачання та гарячої води (т. 1 а.с. 9-12, 92-103, т. 2 а.с. 91-97).

Як вбачається з оборотної відомості за період з 01.02.2011 року по 31.03.2016 року за надані послуги з теплопостачання та гарячої води, а також абонплати (т. 2 а.с. 91-97), ОСОБА_8 було нараховано за вказаний період всього 20931,53 грн., а сплачено нею 19358,27 грн.

Отже, станом на 31.03.2016 року, заборгованість ОСОБА_8 за надані послуги становить 1573,26 грн.

Таким чином, враховуючи тривалість розгляду справи, колегія суддів визнає, що заявлена в позові сума заборгованості за гаряче водопостачання - 145,64 грн. та опалення - 28,15 грн. відповідачем вже погашена та не підлягає стягненню, тому і позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Що стосується заборгованості з абонплати, то, зважаючи, що ОСОБА_8 не визнає нарахування абонплати, суд позбавлений можливості зарахувати суму наявної переплати в рахунок погашення заборгованості з абонплати, оскільки вказані грошові кошти, сплачені відповідачем за надані послуги, є її власністю та право розпорядження ними належить виключно ОСОБА_8, як власнику.

Тому заборгованість з абонплати у розмірі 1912,50 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, на підставі ст. 376 ЦПК України, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_8 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2011 року по 30.11.2013 року - заборгованість по абонплаті, в сумі 1912,50 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_8 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» підлягає стягненню у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору 183,70 грн. за подання позову та 202,07 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2011 року по 30.11.2013 року - заборгованість по абонплаті, в сумі 1912 грн. 50 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору 183,70 грн. за подання позову та 202,07 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 березня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина