Справа № 450/2919/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/6820/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивача ОСОБА_3 і його представника адвоката ОСОБА_4;

відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про стягнення 3 % річних в сумі 60 790 грн. 47 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що02.11.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений договір позики грошових коштів в сумі 102 832 євро, що становить 1 233 984 грн. з 02.11.2009 року до 02.11.2010 року.

Заочним рішенням Пустомитівського районного суду від 10.09.2012 року за позовом ОСОБА_3 стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь 1 114 657 грн. 46 коп. заборгованості за договором позики, 42 842 грн. 99 коп. 3% річних, 77 876 грн. 87 коп. інфляційних втрат та 271 338 грн. 93 коп. збитків у формі упущеної вигоди.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 06.12.2012 року вище згадане заочне рішення суду від 10.09.2012 року в частині стягнення 77 876 грн. 87 грн. інфляційних втрат та 271 338 грн. 93 коп. збитків у формі упущеної вигоди було скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення - про відмову в задоволенні цих позовних вимог, а рішення в частині стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1 114 657 грн. 46 коп. змінено та стягнуто з відповідачів солідарно на його користь 983 424 грн. 54 коп. заборгованості за договором позики.

Станом на дату подання цього позову відповідачами не погашено заборгованість позивачу за договором позики від 02.11.2009 року в повному обсязі (погашено лише 37 625 грн. 16 коп.) і залишок боргу відповідачів становить 945 799 грн. З урахуванням вище наведеного просив стягнути з відповідачів на користь позхивача 3 % річних від суми заборгованості за період з 08.10.2013 року по 16.11.2015 року (включно) в розмірі 60 790 грн. 47 коп. (а.с. 1-3).

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобовязання по договору позики від 02.11.2009 року за період з 08.10.2013 року по 16.11.2015 року включно в загальній сумі 60 790 грн. 47 коп.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 50-52).

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.10.2017 року заяву відповідача ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 86) і згаданий відповідач оскаржив це рішення в загальному порядку.

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що на день ухвалення судом оскаржуваного рішення «був відсутнім предмет спору завдяки добровільному погашенню (ним) заборгованості, зазначеної у позовній заяві», оскільки у період з 23 по 27 березня 2016 року він перерахував на рахунок позивача ОСОБА_3 60 635 грн. 84 коп., про що повідомив, як ОСОБА_3, так і Пустомитівський районний суд Львівської області.

Стверджує, що станом на 08.10.2013 року борг перед позивачем складав 972 424 грн. 54 коп., що на 1 000 грн. менше, ніж зазначено у позові ОСОБА_3, оскільки частину коштів ним було сплачено ОСОБА_3 протягом 2013 року.

Крім цього, апелянт долучив до апеляційної скарги свій розрахунок заборгованості перед позивачем, згідно якого у нього відсутня заборгованість перед позивачем (а.с. 89-90).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Частиною 4 ст. 265 ЦПК України встановлено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються (зокрема) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Аналогічні за змістом норми містяться у статтях 10, 60, 61 (ч.1), 215 ЦПК України в редакції, яка була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення.

Як стверджується матеріалами справи, 01 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_5 подав до суду письмові Заперечення на позов ОСОБА_3, у яких він стверджує, що (зокрема) станом на 08.10.2013 року його борг перед позивачем складав 972 424 грн. 54 коп., що на 1 000 грн. менше, ніж зазначено у позові ОСОБА_3, оскільки частину коштів ним було сплачено ОСОБА_3 протягом 2013 року, а також стверджує, що у період з 23 по 27 березня 2016 року він перерахував на рахунок позивача ОСОБА_3 60 635 грн. 84 коп. (що стверджується копіями долучених до Заперечення квитанцій), про що повідомив останнього, а відтак вважає, що станом на 01 квітня 2016 року предмет спору (3 % річних від суми заборгованості за період з 08.10.2013 року по 16.11.2015 року в розмірі 60 790 грн. 47 коп.) вже є відсутнім (а.с. 37-44).

В порушення вище згаданих вимог ЦПК України судом в оскаржуваному рішенні жодної оцінки доказам, які були поданими до суду відповідачем ОСОБА_5, не дано та не наведено мотивів їх відхилення.

В той же час, в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 визнав той факт, що дійсно протягом 2013 року ним було отримано від ОСОБА_5 частину грошей і дійсно станом на 08.10.2013 року його борг перед позивачем складав 972 424 грн. 54 коп., що на 1 000 грн. менше, ніж зазначено у позові.

У поданому до суду письмовому Відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 визнає отримання ним від відповідача ОСОБА_5 у період з 23 по 27 березня 2016 року коштів на загальну суму 60 635 грн. 84 коп., однак стверджує, що «долучені апелянтом до матеріалів справи копії платіжних документів не можуть бути доказом погашення спірної суми 3 % річних, а свідчать про погашення ОСОБА_5 основної суми боргу, визначеної Рішенням апеляційного суду Львівської області від 18.06.2013р.» (а.с. 129-132).

В той же час, в квитанціях, датованих 23-27 березня 2016 року, на загальну суму 60 635 грн. 84 коп. платником ОСОБА_5 в графі «Призначення платежу» зазначено: «Погашення заборгованості по дог. позики від 02.11.2009р. Часткова оплата 3 % річних за період 08.10.2013 по 16.11.2015 без ПДВ» (а.с. 43, 44), а тому вище згадані доводи позивача стосовно того, що «долучені апелянтом до матеріалів справи копії платіжних документів не можуть бути доказом погашення спірної суми 3 % річних, а свідчать про погашення ОСОБА_5 основної суми боргу», до уваги прийматися не можуть.

Крім цього, апелянтом 18.12.2017 року подано до суду додаткові пояснення (у формі письмового Клопотання) з приводу суми коштів у розмірі 154 грн. 61 коп. як різниці між сумою 60 790 грн. 4 коп. (сума позову) та сумою 60 635 грн. 84 коп. (вище згадані кошти, перераховані ОСОБА_5 ОСОБА_3 у період з 23 по 27 березня 2016 року), у яких наведено причини та механізм утворення заборгованості у розмірі 154 грн. 61 коп.: за обставин, у яких відсутня вина відповідача, а саме у звязку з невчасним перерахуванням платежів з його заробітної плати та перерахування їх не в повному обсязі з вини органів державної виконавчої служби (а.с. 105-120). Ці додаткові пояснення до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення по справі (більше 5-ти місяців) позивачем жодним чином спростованими не були.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Статтею 141 ЦПК України (в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи) встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1), і що суд апеляційної інстанції, у випадку зміни рішення або ухвалення нового, відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

Матеріалами справи стверджується, що апелянт за подачу апеляційної скарги сплатив 640 грн. судового збору (а.с. 91), а відтак згадана сума підлягає до стягнення з позивача на користь апелянта.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 3 і 4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 травня 2016 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позову до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання по договору позики від 02.11.2009 року за період з 08.10.2013 року по 16.11.2015 року включно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 640 грн. судових витрат по справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 08 червня 2018 року.

Головуючий

Судді: