ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року

м. Харків

Справа № 642/6117/17

Провадження № 22ц/790/1161/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Бурлака І.В., Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена сторін:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державна організація Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу

ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року у складі судді Бородіної О.В. за позовом ОСОБА_1 до Державної організації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державної організації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання відповідача додатково включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Фідобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку фізичної особи від 17 травня 2016 року, якому необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за рахунок відповідача в межах гарантованої суми вкладу 150000 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2017 року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_2 відмовлено на підставі п. 1 ч. 2 ст.122 ЦПК України, зазначено, що позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість ухвали, постановленої з порушенням вимог процесуального права; вказує, що спірні правовідносини підлягають розгляду саме в порядку цивільного судочинства про що свідчить практика Верховного Суду України, зокрема постанова від 09 листопада 2016 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України, в редакції на час ухвалення судового рішення, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної організації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання відповідача додатково включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Фідобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку фізичної особи від 17 травня 2016 року, якому необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за рахунок відповідача в межах гарантованої суми вкладу 150000 грн.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Відповідно до статті 47 Закону уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

Разом з тим, згідно зі статтею 17 КАС України, в редакції на час постановлення ухвали, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Статтею 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з порушенням банком цивільного права позивача, а саме: неналежного невиконання банком умов договору банківського рахунку та списання грошових коштів, які не повернуті позивачу.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене вище, ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року не може бути визнана обґрунтованою й такою, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, а тому апеляційний суд вважає за необхідне на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України скасувати це судове рішення, а справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді -