Справа № 351/1444/17
Провадження № 22-ц/4808/215/18
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Снятинської райдержадміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду, ухвалене головуючим суддею Калиновським М.М. 29 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_4 позов про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що відповідач з лютого 2016 року ухиляється від виконання батьківських обов'язків стосовно їх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зокрема, зазначала позивач, ОСОБА_4 не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, про їх навчання та підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Також ОСОБА_2 вказувала, що відповідач категорично відмовляється дати згоду в консульстві Італії на виготовлення дітям закордонних паспортів для поїздки з ними в Україну або в іншу державу Європи,порушуючи тим самим права дітей на відпочинок та їх духовний і всебічний розвиток. Крім того, відповідач з 2016 року не надавав їй жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, маючи таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований в м. Павія, Італія, щомісячно отримуючи заробітну плату близько 1500-1600 євро. Посилаючись на вищенаведене, ОСОБА_2 просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також стягувати з нього аліменти на їх утримання в твердій грошовій сумі у розмірі по 300 євро, що еквівалентно 8 700 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Рішенням Снятинського районного суду від 29 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 5 000 грн щомісячно на кожну дитину. Також постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 640 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт вважає невірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, оскільки він не цікавиться дітьми та їх навчанням, не спілкується з ними та матеріально їх не утримує. На думку апелянта, поза увагою суду першої інстанції залишились пояснення сина ОСОБА_6, який ствердив, що батько не спілкується з ним, матеріально не допомагає, а молодший брат взагалі його не знає. Крім того, апелянт вважає, що суд безпідставно прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав від 21.08.2018 року, оскільки він був складений без відповідних перевірок, виходячи лише із пояснень відповідача. При цьому ОСОБА_2 вказує, що суд не дав належної оцінки попередньому висновку органу опіки і піклування від 14.11.2017 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який був прийнятий на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання батьків, дітей та документів, які підтверджували, що він не займається вихованням дітей. Крім того, позивач ОСОБА_2 не погоджується із визначеним судом розміром аліментів на утримання дітей, вважаючи його недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представник служби у справах дітей Снятинської райдержадміністрації в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, з мотивів, викладених у ній. Додатково представник вказав, що відповідач продовжує ухилятися від виконання батьківських обов'язків, та зазначив, що він може сплачувати аліменти на утримання дітей у заявленому в позові розмірі. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги заперечила. Пояснила, що ОСОБА_4 після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 в 2016 році, під час роздільного проживання брав дітей до себе, утримував їх. Зазначила, що позивач по даний час перешкоджає відповідачу у зустрічах з дітьми, у зв'язку з чим він звернувся до суду в Італії, де вони проживають на даний час, з позовом про встановлення годин та місця зустрічі для побачення з дітьми. Також представник ОСОБА_4 вказала, що відповідач не заперечує свого обов'язку матеріально утримувати дітей. Разом з тим, щомісячний заробіток відповідача складає орієнтовно 1000-1200 євро, з яких 400-450 євро він витрачає на утримання житла, а тому визначений позивачем розмір аліментів у сумі 8 700 грн (300 євро) на кожного з дітей він не спроможний сплачувати. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів та відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, оскільки доказів його умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків немає. Також суд першої інстанції, враховуючи матеріальний стан відповідача, стан його здоров'я та здоров'я дітей, розмір витрат на утримання дітей, визначив розмір аліментів на утримання кожного з дітей у сумі по 5 000 грн щомісячно. З цими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IVсуди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами ст. ст. 164-167 СК України. Зокрема, ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей (а.с.6, 7).

Із змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що відповідачу як батьку неповнолітніх дітей в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по їх вихованню, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).

Апеляційний суд зауважує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З матеріалів справи, зокрема із змісту відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 вбачається, що відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вказуючи при цьому, що власне позивач не дає спілкуватися йому з дітьми, штучно створюючи йому різного роду перешкоди для такого спілкування. Такі твердження, на думку апеляційного суду, дають підстави для висновку, що свідомого ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов'язків немає. Будь-яких належних і об'єктивних доказів посилань позивача на те, що ОСОБА_4 умисно ухиляється від виконання таких обов'язків, матеріали справи не містять.

Також звертає на себе увагу той факт, що відповідач почав вживати заходи до налагоджування відносин з неповнолітніми дітьми. Про це свідчить його звернення до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них. Більш того, як було встановлено в засіданні апеляційного суду, відповідач ОСОБА_4 також звернувся і до суду в Італії з позовом про встановлення годин та визначення місця зустрічей з дітьми.

Апеляційний суд констатує, що враховуючи вимоги закону щодо обов'язку батьків у вихованні дитини, свідоме бажання відповідача ОСОБА_4 виховувати своїх синів та спілкуватися з ними, відсутність будь-яких випадків, коли законом обмежене право відповідача на спілкування з дітьми, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав.

Також апеляційний суд погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром аліментів на утримання неповнолітніх дітей, який становить 5 000 грн на кожну дитину, оскільки такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку кожного з дітей сторін. Більш того, апеляційний суд зауважує, що зазначений розмір аліментів орієнтовно у три рази перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який згідно Закону України «Про державний бюджет на 20018 рік» на день ухвалення рішення складав відповідно для дітей віком до 6 років - 1 559 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років - 1944 грн. При цьому слід зазначити, що обов'язок утримання дітей у відповідності до ст.180 СК України покладено на обох батьків.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Приймаючи до уваги вище викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду від 29 серпня 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин