РІШЕННЯ

іменем України

"30" травня 2018 р. Справа № 145/1168/17

Провадження № 2/145/54/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Віценко К.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь борг за договором позики, укладеним 21 серпня 2015 року, в сумі 5 243 921 грн. 20 коп.

Позов обґрунтовує тим, що 21 серпня 2015 року ОСОБА_4 взяв у нього в борг 202 468, 00 доларів США строком на 2 місяці та зобов'язався повернути вказані грошові кошти до 21 жовтня 2015 року.

Дана позика була укладена в простій письмовій формі у вигляді договору позики, який відповідач написав власноручно.

Однак, після спливу строку повернення грошових коштів відповідач по справі борг йому не повернув.

Він неодноразово звертався до нього з проханнями про повернення грошей, однак, відповідач, не заперечуючи існування у нього боргу та обіцяючи його повернути, від виконання своїх зобов'язань ухиляється.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просить його задоволити з підстав, викладених у заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, мотивуючи тим, що 21 серпня 2015 року відповідач не позичав у позивача ніяких грошей, розписку від 21 серпня 2015 року він не підписував та позивачу нічого не винен.

Згідно письмових заперечень відповідача ОСОБА_4 проти позову (а.с. 21-22), що підтримані його представником в судовому засіданні, у 2010 році відповідачем одержано позику від ОСОБА_3 в розмірі 50 000 доларів США під 3 % на місяць на суму залишку боргу.

На погашення вказаного боргу ним було надано позивачу наступні кошти:

1) 22.01.2016 року - 44 500 доларів США; 05.04.2016 року - 10 000 доларів США; 29.07.2016 року - 5 000 доларів США; 24.08.2016 року- 5 000 доларів США; 30.12.2016 року- 3 000 доларів США; 22.03.2017 року - 5 000 доларів США; всього: 72 500 доларів США.

Жодних інших коштів в борг від ОСОБА_3 він не отримував.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1047 ЦК України передбачено, що у разі, якщо сума позики не менш як в десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, договір позики має укладатись в письмовій формі.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 206 ЦК України ( в редакції на 21 серпня 2015 року) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На обґрунтування позову позивачем суду наданий договір позики від 21.08.2015 року, згідно якого, ОСОБА_4 отримав у власність від ОСОБА_3 202468 доларів США, які зобов'язався повернути до 21.10.2015 року (а.с. 29).

Проте, відповідно до висновку судових експертів Вінницького відділення КНДІСЕ №603/604/18-21 від 13.04.2018 року підпис в договорі позики від 21.08.2015 року виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів не самим ОСОБА_4, а іншою особою.

Будь-яких доказів на спростування даних обставин суду не надано. Доказів про укладення між сторонами договору позики 21.08.2015 року, про отримання в цей день відповідачем у позивача грошей у позику, суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже із заявлених позивачем підстав позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідача склали 2860 грн. - витрати на проведення почеркознавчої експертизи (а.с. 128, 133, 144).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України дані витрати відповідача підлягають стягненню з позивача. Від сплати судового збору позивач звільнений як інвалід 1 групи (а.с.1) (п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5-13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 206, 1046, 1047 ЦК України, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 2860 ( дві тисячі вісімсот шістдесят) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути до Апеляційного суду подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 08.06.2018 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не буде вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:Н. О. Кіосак