Справа № 202/7795/17
Провадження №2/202/630/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 квітня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача -ОСОБА_2,

відповідача -ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору дарування нерухомого майна недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка у листопаді 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору дарування нерухомого майна недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилалася на те, що їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. Вона зареєстрована та постійно проживає квартирі. Іншого житла у неї немає. Вона є непрацездатною, людиною похилого віку та пенсіонером за віком, за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги. В силу свого похилого віку та безпорадного стану (старече слабоумство) вона не розуміла, який насправді документ вона підписала 21.09.2017 року, так вона насправді хотіла укласти договір довічного утримання, а не договір дарування. Оскільки договір дарування є вкрай невигідний правочин для неї, оскільки на даний час їй 68 років та вона постійно потребує сторонньої допомоги та підтримки. Вона не мала наміру на безоплатну передачу доньці своєї квартири, яка є її єдиним місцем проживання. Під час укладання спірного договору дарування волевиявлення дарувальника не відповідало її волі. Вона не може погодитися з його умовами, які спрямовані на безоплатну передачу квартири. Просила суд: визнати недійсним договір дарування квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, посвідчений 21.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 1293.

В судовому засіданні позивач та представник позивача просили суд позов задовольнити з наведених в позові підстав.

Відповідачка в судове засідання зявилася. Позовні вимоги не визнала. Вказала, що в серпні 2017 року їй стало відомо, що невідомі особи стали пропонувати її матері обміняти квартиру на приватний будинок у якому-небудь віддаленому селі або місті біля лісу, мотивуючи тим, що літній жінці буде краще проживати за межами великого міста в екологічній зоні. Дана ситуація була обговорена за участю матері, неї та брата ОСОБА_5. Занепокоєні тим, що шахраї хочуть обманним шляхом заволодіти квартирою матері, та з метою попередження незаконного заволодіння квартирою її брат запропонував матері подарувати квартиру їй, з чим усі погодилися. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №2185, належала на праві власності квартира АДРЕСА_3 (після перейменування проспект ОСОБА_6) в м. Дніпропетровську (після перейменування м. Дніпро). Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровської міської нотаріальної контори ОСОБА_4від 21 вересня 2017 року за реєстром №1293, ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдарований) уклали договір про таке: дарувальник безоплатно передала у власність обдарованому квартиру АДРЕСА_4.

ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_3. Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 1 листопада 2015 року до зміни матеріального або сімейного стану сторін; стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 1 листопада 2015 року до зміни матеріального або сімейного стану сторін. Рішення набрало законної сили.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є непрацездатною особою, людиною похилого віку та за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги. Згідно до виписки з амбулаторного (стаціонарного) хворого Комунального закладу «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» за станом здоровя хвора потребує постійного прийому лікувальних препаратів, постійному нагляді сімейного лікаря, психіатра. Необхідний постійний контроль в побуті.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що даний Договір дарування є недійсним, оскільки вона насправді хотіла укласти договір довічного утримання. Вона помилилася щодо правової природи правочину.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Таким чином, виходячи зі змісту даної норми, договір дарування за своєю правовою природою створює певні обов'язки лише для однією сторони - дарувальника і не передбачає виникнення будь яких обов'язків для іншої сторони - обдарованого.

Згідно ч. 2 ст.717 ЦК України договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивачка є людиною похилого віку, за станом здоров'я вона дуже хвора людина та у зв'язку з поганим станом здоров'я вона потребує постійного догляду, спірна квартира є єдиним її житлом, позивачка не мала наміру укладати договір дарування, оскільки даний договір створив для неї небажані наслідки, договір дарування не відповідав внутрішній волі позивача як суб'єкта правочину та не був спрямований на настання наслідків, яких бажала позивач.

Таким чином, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_5

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп.

У відповідності зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними , ст.203,215,229,717ЦК України,ст.ст. 4,13,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_6, РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( м. Київ, вул. Серафимовича, буд.5/1, кв.129, РНОКПП НОМЕР_2), третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд.16/18, прим.4), про визнання договору дарування нерухомого майна недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_6, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 21.09.2017 року за реєстровим номером 1293, за яким ОСОБА_1 подарувала квартиру ОСОБА_3.

Стягнути із ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати по справі в сумі 640 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 19.04.2018 року.

Суддя Л.П. Слюсар