Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3919/16-ц Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №279/3919/16 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Коренюка В.М. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості по кредиту. Позов обґрунтовано тим, що 09.02.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZHKOAE00000081 у вигляді непоновлювальної кредитної лінії для купівлі б/к автомобіля Volkswagen LT 35, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 122446, 00 грн., а також 27233, 10 грн на сплату страхових платежів, кінцевий строк повернення кредитних коштів - до 08.02.2012.

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у ОСОБА_1 перед Банком утворилася заборгованість, яка станом на 28.07.2016 становить 775244,92 грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку кошти не повертає Банк просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, 26.10.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» подав заяву про зміну предмету позову (а.с. 27). В обгрунтування заяви вказав, що 09.02.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZHKOAE00000081 на суму 122466,10 грн з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 08.02.2012.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором того ж дня між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави рухомого майна, згідно умов якого відповідач надав в заставу автомобіль Volkswagen, модель: LT 35, рік випуску 2003, тип ТЗ: Автобус-D, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_1

Оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав належним чином, тому станом на 28.07.2016 за вказаним кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 775244,92 грн, з яких заборгованість за кредитом - 73621,11 грн, заборгованість за відсотками - 194237,86 грн, заборгованість з комісії - 3623, 34 грн, заборгованість по пені - 503762, 61 грн.

Водночас, посилаючись на своє право вимагати від боржника будь-якої суми заборгованості, зазначив, що заборгованість, яка підлягає до стягнення за пропозицією банку становить 224486,67 грн, з яких заборгованість за кредитом - 73621,11 грн, заборгованість за відсотками -73621,11 грн, заборгованість з комісії - 3623, 34 грн, заборгованість по пені -73621,11 грн.

У зв'язку із наведеним, посилаючись на положення Законів України «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» просив суд в рахунок погашення заборгованості за договором № ZHK0AE00000081 від 9 лютого 2007 року - в розмірі 224486 грн 67 коп звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Volkswagen, модель: LT 35, рік випуску 2003, тип ТЗ: Автобус-D, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_4, що належить на праві власності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1), шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за договором № ZHK0AE00000081 від 9 лютого 2007 року - в розмірі 224486 грн 67 коп звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Volkswagen, модель: LT 35, рік випуску 2003, тип ТЗ: Автобус-D, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_4, що належить на праві власності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1), шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішено питання щодо відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Банку. Зокрема, вказує, що із оскаржуваного судового рішення не вбачається, яка саме сума заборгованості існує у нього перед банком: 775244,92 грн чи 243399,85 грн. Крім того позивачем не ставилася вимога про стягнення заборгованості, чим останній позбавив можливості подати заяву про застосування строків позовної давності. Також вказує, що позивачем не доведено розрахунку заборгованості, а також відсутні докази про вартість предмету застави на час звернення стягнення. Водночас, заявлена позивачем вимога неодноразово була предметом розгляду судами, за результатами яких ухвалені судові рішення, що набрали законної сили. Також ОСОБА_1 зазначив, що судом не взято до уваги, що 7 років тому з незалежних від нього причин, які визнані судом незаконними, автомобіль, що є предметом застави, вибув із його володіння, а тому суд повинен залучити до участі у розгляді справи особу, яка його утримує.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні 07.02.2018 під час апеляційного перегляду справи Апеляційним судом Житомирської області представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, а рішення суду скасувати, постановивши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Надала пояснення аналогічні доводам апеляційної скарги.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Ляхов О.В. проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначив, що автомобіль, який є предметом застави, перебуває в ПАТ КБ «ПриватБанк», підстави такого утримання майна відповідають вимогам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а тому вимоги Банку про захист свого порушеного майнового права є абсолютно законними.

У зв'язку з ліквідацією на підставі Указу Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року апеляційного суду Житомирської області і утворенням Житомирського апеляційного суду, який розпочав роботу з 03 жовтня 2018 року, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.31, ч. 2 ст. 32, ч.ч.1-3 ст.33 ЦПК України, п.15.4 Перехідних положень ЦПК України здійснена передача цивільних справ з апеляційного суду Житомирської області до Житомирського апеляційного суду.

Зазначену справу прийнято до провадження Житомирським апеляційним судом та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів для її розгляду.

У судове засідання в Житомирському апеляційному суді сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

До апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 09.02.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZHKOAE00000081 у вигляді не поновлювальної кредитної лінії для купівлі б/к автомобіля Volkswagen LT 35, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 122446, 00 грн., а також 27233, 10 грн на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісяця в період сплати у розмірі 0, 14 % від суми виданого кредиту, з кінцевим строком повернення кредитних коштів до 08.02.2012 (а.с. 7-8,171-172).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором того ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави рухомого майна, згідно умов якого відповідач надав в заставу автомобіль Volkswagen, модель: LT 35, рік випуску 2003, тип ТЗ: Автобус-D, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 173-174).

Пунктом 8 вказаного договору визначено заставну вартість предмету застави, що складає 156149, 00 грн (а.с. 173).

Оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав належним чином, тому станом на 28.07.2016 за вказаним кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 775244,92 грн, з яких заборгованість за кредитом - 73621,11 грн, заборгованість за відсотками - 194237,86 грн, заборгованість з комісії - 3623, 34 грн, заборгованість по пені - 503762, 61 грн.

Водночас, посилаючись на своє право вимагати від боржника будь-якої суми заборгованості, зазначив, що заборгованість, що підлягає до стягнення за пропозицією банку становить 24486,67 грн, з яких заборгованість за кредитом - 73621,11 грн, заборгованість за відсотками -73621,11 грн, заборгованість з комісії - 3623, 34 грн, заборгованість по пені -73621,11 грн.

Встановлено, що на початку серпня 2009 року працівниками Банку у ОСОБА_1 було вилучено заставний автомобіль у зв'язку із несплатою заборгованості по кредиту станом на 12.08.2009 у розмірі 14600 грн. Після погашення вказаної суми заборгованості ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення автомобіля, проте останній його не повернув (а.с. 31-32).

Представник банку в судовому засіданні пояснив, що предмет застави автомобіль Volkswagen, модель LT 35, 2003 року випуску, кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3 знаходиться у ПАТ «Приватбанк» та згідно довідки від 28.11.2018 зазначив адресу його місця знаходження ( м. Житомир, проспект Незалежності, 55 Б (а.с. 197).

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 липня 2010 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ ''ПриватБанк'' до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ ''ПриватБанк'' про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії і відшкодування шкоди, у задоволенні первісного позову відмовлено, а вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 задоволено частково та визнано неправомірними дії ПАТ КБ ''ПриватБанк'' щодо неповернення ОСОБА_1 автомобіля Volkswagen, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 та зобов'язано банк повернути останньому зазначений автомобіль; стягнуто з Банку на користь ОСОБА_1 30000 грн спричинених збитків на 1000 грн на відшкодування моральної шкоди; в задоволені решти вимог відмовлено ( а.с. 31-32).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 29 грудня 2010 року вказане рішення змінено та виключено із мотивувальної та резолютивної його частини посилання на ст.554,616,623,651,653 ЦК України (а.с. 33-34).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2011 року рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 липня 2010 року, рішення Апеляційного суду Житомирської області від 29 грудня 2010 року в частині задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ ''ПриватБанк'' про стягнення 30000 грн матеріальних збитків та 1000 грн моральної шкоди скасовано та направлено справу до суду першої інстанції на новий розгляд. В іншій частині рішення першої та апеляційної інстанцій залишено без змін (а.с. 35-37).

Матеріалами справи також підтверджено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2015, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.09.2015, відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про звернення стягнення (а.с. 40-42).

Підставою такої відмови суди зазначили відсутність реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження всупереч положенням ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) №49905753 від 07.07.2016 АТ КБ "ПриватБанк" відомості про звернення стягнення на предмет обтяження були зареєстровані 07.07.2016 (а.с. 43).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції керуючись положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та оцінивши в сукупності подані Банком докази на виконання вимог цього Закону, дійшов висновку про законність заявлених вимог з метою з метою захисту права позивача на звернення стягнення на предмет застави для задоволення вимог кредитора.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із такого.

Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України "Про заставу" визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно із статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

З урахуванням вищевказаних вимог закону та обставин справи, суд першої інстанції оцінив зібрані у справі докази в їх сукупності та прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Так, встановивши, що позивач виконав вимоги, передбачені ст. 24 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та надав витяг з Державного реєстру обтяжень на підтвердження відсутності інших обтяжувачів для перевірки виконання вимог, передбачених ст. 25 зазначеного Закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що заявлена позивачем вимога вже неодноразово була предметом розгляду різних судів, рішення яких набрали законної сили, зокрема, Коростенського міськрайонного суду Житомирської області 14.07.2010 та Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2015. А тому вказує, що обставини справи встановлені іншими рішеннями судів в силу вимог ст. 61 ЦПК України (вказано в старій редакції ЦПК) не потребують доказування.

Апеляційний суд не приймає до уваги зазначені доводи ОСОБА_1, оскільки підстави, які були причиною відмови у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, на час розгляду цієї справи Банком усунуті, що підтверджується матеріалами справи.

Також, посилання ОСОБА_1, що позивачем не доведено суму заборгованості спростовуються матеріалами справи, а саме самим розрахунком заборгованості та заявою про зміну предмету позову від 26.10.2016, наданими позивачем (а.с.4-7,27-28).

Питання повернення заставного автомобіля за рішенням Коростенського міськрайонного суду 14.07.2010, на що міститься посилання в апеляційній скарзі, відноситься до сфери виконання судових рішень органами Державної виконавчої служби, підставою ініціації якого є звернення стягувача із відповідною заявою. Водночас, із матеріалів справи вбачається, що автомобіль перебуває у позивача, а тому підстав для залучення третіх осіб немає.

Зважаючи на вищенаведене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Водночас, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у резолютивній частині судового рішення не зазначив усіх складових кредитної заборгованості, що підлягають сплаті заставодержателю з вартості предмета застави; не зазначив початкову ціну предмета застави для його подальшої реалізації.

Так, досліджуючи поданий до суду першої інстанції розрахунок заборгованості по кредиту з урахуванням права банку вимагати певну суму заборгованості встановлено, що станом на 26.07.2016 Банк визначив заборгованість, яка підлягає до стягнення у розмірі 224486,67 грн, з яких заборгованість за кредитом - 73621,11 грн, заборгованість за відсотками -73621,11 грн, заборгованість з комісії - 3623, 34 грн, заборгованість по пені -73621,11 грн.

Задовольняючи позовні вимоги Банку на суму боргу з урахуванням нарахованої заборгованості по комісії у розмірі 3623, 34 грн., суд першої інстанції не врахував роз'яснення, які викладені у правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-174цс16.

Так, згідно зазначеної постанови, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які діяли на момент укладення кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

З огляду на наведене позивач безпідставно нараховував комісію в розмірі 3623, 34 грн, а тому ця сума підлягає виключенню із загальної суми заборгованості.

Окрім того, положеннями ч.3 ст.551 ЦК України передбачена можливість зменшення розміру неустойки за наявності обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 поїхав «на заробітки» за кордон, що свідчить про його скрутне матеріальне становище та потребу в коштах, у тому числі - на погашення кредиту. Окрім того, у зв'язку з неправомірними діями банку, пов'язаними з вилученням у відповідача автомобіля, останній був позбавлений можливості використовувати заставний транспортний засіб та отримувати прибуток для матеріального утримання як себе так і членів сім'ї.

А тому колегія суддів вважає, що у зв'язку з наведеними обставинами, визначений банком розмір заборгованості по пені - 73621,11грн підлягає зменшенню у 10 разів - до суми 7362,11грн.

Таким чином, при розрахунку заборгованості відповідача перед Банком, апеляційний суд вважає, що складовими кредитної заборгованості в даному випадку є заборгованість за кредитом у розмірі 73621,11 грн, заборгованість за відсотками -73621,11 грн, заборгованість по пені -7362,11 грн, що складають загальну суму заборгованості по кредитному договору станом на 26.07.2016 у розмірі 154604,33грн.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, зазначивши, що у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZHKOAE00000081 від 09.02.2007, яка станом на 28 липня 2016 року становить 154604,33грн, із якої: заборгованість за тілом кредиту - 73621, 11 грн.; заборгованість за процентами - 73621, 11 грн..; пеня - 7362, 11 грн., звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль Volkswagen, модель: LT 35, рік випуску 2003, тип ТЗ: Автобус-D, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_4, вартість якого згідно договору застави становила 156149,00 грн., що належить на праві власності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1), шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384, 390,391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2017 року змінити.

Викласти другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

У рахунок погашення заборгованості за договором № ZHK0AE00000081 від 09 лютого 2007 року, яка станом на 28 липня 2016 року становить 220863,33 грн., із якої: заборгованість за тілом кредиту - 73621, 11 грн.; заборгованість за процентами - 73621, 11 грн.; пеня - 73621, 11 грн., звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль Volkswagen, модель: LT 35, рік випуску 2003, тип ТЗ: Автобус-D, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_4, вартість якого згідно договору застави становила 156149,00 грн., що належить на праві власності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1), шляхом продажу вказаного автомобіля акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням АТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.11.2018.

Головуючий Судді