Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 р.

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого- судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря- Петрової Н.М.

Справа № 639/5009/17

Сторони:

Позивач- ОСОБА_2

відповідач-ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

представник позивача-ОСОБА_4

представник відповідача-ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Позивач- ОСОБА_2 у серпні 2017 р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в загальній сумі 123913,68 грн., процентів за користування позиченими коштами-38069,44 грн , трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 8457,79 грн., а також судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 13 травня 2014 року, 25 грудня 2014 року та 21 липня 2016 року між ним та відповідачем укладено три договори позики, згідно яких ОСОБА_2 надав у борг ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 10 000 грн. ( екв. 833,33 долари США), 35 000 грн.( екв. 2117,36 доларів США ) і 1000 доларів США, а в подальшому 900 доларів США відповідно, але у визначений у договорах строк відповідач свої зобов'язання не виконав.На підтвердження укладання договорів позики та виконання умов договору щодо передання позичальнику зазначеної суми, ОСОБА_3 складено розписки. Передача коштів відбувалася в м.Чугуєві.

Відповідач проти позову заперечував, надав відзив на позовну заяви, в якому стверджує, що біля 20 років працював разом зі ОСОБА_2, у тому числі на підприємстві ТОВ «Завод Евєрком» ( м. Чугуїв), що було зареєстровано за позивачем, та займав посаду заступника директора з листопада 2007 р. по листопад 2016 р. Керуючи відділом маркетингу та збуту, ОСОБА_3 брав участь в отриманні замовлень, чим забезпечував дохід підприємства, тому ОСОБА_2 запровадив додаткові особисті преміальні, які видавались відповідачу у вигляді авансів і оформлювалися на підставі існуючому на підприємстві зразку розписок і договору позики. Після звільнення з підприємства у листопаді 2016 р., як поясняє ОСОБА_3, він знаходився на обліку в центрі зайнятості, а після отримання пропозиції від підприємства-конкурента у березні 2017 р. був працевлаштований. Позивач, дізнавшись про це, звернувся до суду про стягнення коштів за договорами позики. Крім того, ОСОБА_3 звертає уваги на те, що ОСОБА_2 на протязі тривалого часу, з 2014 р., ніяких претензій до відповідача про стягнення коштів за нібито договорами позики, не пред'являв, а за розпискою від 30.05.2014 р. пропустив строк звернення до суду. Відповідач наполягає на тому, що між сторонами склалися трудові відносини і гроші видавались, як преміальні, за укладені контракти. В розписках зазначається еквівалент суми в доларах, але гроші надавались в гривні, тому позивач неправомірно вказує суму боргу вдвічі більше, аніж зазначено у розписці від 25.12.2014 р., на яку безпідставно нараховує штрафні санкції.

Відповідач надав суду заяву про застосування строків позовної давності, а представник позивача- клопотання про визнання поважності причин пропуску позовної давності через перебування ОСОБА_2 з 21.08/.2017 р. по 23.08.2017 р. у відрядженні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.

13 травня 2014 р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено в письмовій формі договір позики , за умовами якого позикодавець передає у власність відповідачу грошові кошти в сумі 10000 грн. ( еквівалент 833,33 долари США) в день складання розписки, а ОСОБА_3 зобов'язувався у строк до 20 серпня 2014 р. повернути проіндексовану суму за курсом долара на день повернення.

25 грудня 2014 р. між сторонами укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 35 000 грн.( еквівалент 2117,36 доларів США), зобов'язуючись виплатити в строк до 07 травня 2015 р. проіндексовану на день повернення суму за курсом долара, а також 1000 доларів США, зі строком виплати до 07 квітня 2015 р. Кошти були отримані у присутності свідка.

21 червня 2016 р. ОСОБА_3, як зазначено у розписці, отримав від ОСОБА_2 900 доларів США та зобов'язався повернути цю суму не пізніше 27 червня 2016 р.

Суд відхиляє доводи ОСОБА_3 про те, що оскільки за договорами від 13 травня 2014 р. і 25 грудня 2014 р. ОСОБА_2 передавав гроші у національній валюті, а тому поверненню підлягають гроші у той самій сумі, без врахування еквівалетності в доларах. На час укладання договорів отримані суми зазначались у гривні та відповідно за курсом долара до національній валюті України на той період. У зобов'язанням вказано про повернення суми у гривні за курсом долара на день повернення, тому загальна сума боргу за договорами на підставі офіційного курсу Національного Банку України гривні щодо долара ( за 1 долар- 2554,5580 грн.) складає станом на 28.08.2017 р. 4850,69 доларів або 123 913,68 грн.

Відповідач посилається на свої аргументи відсутності боргових зобов'язать та доводить, що виплачені кошти є преміальними виплатами за укладання контрактів, що не підлягають поверненню, проте суду не надано достатніх та переконливих доказів в обгрунтування своєї позиції. У розписках маються зобов'язання по поверненню отриманих коштів, із зазначенням строку по кожному договору. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення саме такого договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За приписами ст. 1046 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.Надані позивачем розписки містять зобов'язання відповідача повернути борг, що таким чином підтверджує боргове зобов'язання.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов.

Таким чином, у частині 1 статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умови, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Оскільки розмір плати за користування позикою договором не встановлено, тому у позивача мається право на отримання від відповідача процентів за користування позикою, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України.

Облікова ставка НБУ та кількість днів прострочення правильно розрахована позивачем по формулі ( сума боргу -163228,06 грн. ) х (облікова ставка НБУ) : 100 % : 365 днів х ( кількість днів користування коштами) за кожним договором позика та становить за договором позики від 13 травня 2014 р.- 12 006,45 грн., за договором позики від 25 грудня 2014 р. -22352,81 грн. , за договором позики від 21 липня 2016 р.- 3710,18 грн. , а всього 38069,44 грн .

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З анализу зазначених норм закону випливає, що нарахування трьох відсотків річних входить до складу грошового зобов'язання, є мірою відповідальності боржника за прострочення такого зобов'язання і полягає в отриманні компенсації за користування грошовими коштами. Розрахунок 3 % річних зроблений позивачем виходячи з періоду прострочення виконання зобов'язання за кожним із договором станом на 28.08.2017 р. -8457,79 грн. , тобто за період прострочення з 20.08.2014 р. за договором від 13.05.2014 р., , з 01.05.2015 р. та з 07.04.2015 р. за договором від 25.12.2014 р. , з 27.06.2016 р.-за договором від 21.06.2016 р.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1704,41 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265 ЦПК України України, 526, 530, 536, 553, 559, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІПН НОМЕР_1, прож. АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2, прож. АДРЕСА_2) суму боргу за договорами позики від 13.05.2014 р., 25.12.2014 р., 21.06.2016 р. в сумі 123913,68 грн., проценти за користування позикою станом на 27.08.2017 р.- 38069,44 грн., три проценти річних від простроченої суми за період з 20.08.2014 р. по 27.08.2017 р.-8457,79 грн., судовий збір-1704 грн. 41 коп., а всього 172145 (сто сімдесят дві тисячі сто сорок п'ять) грн. 32 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.03.2018.

СУДДЯ -