ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/10579/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/230/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.,

секретар: Поклад Д.В.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк",

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова в складі судді Маслюк Н.В. від 20 березня 2017 року (повний текст рішення складений 25 березня 2017 року) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

21 листопада 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (з 21.05.2018 назву змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором б/н від 16.05.2011 станом на 31 жовтня 2016 року в сумі 28460 грн. 82 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 1461 грн. 09 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом -21468 грн. 26 коп., заборгованість по пені та комісії - 3700 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - 1331 грн. 47 коп.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк" просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

ПАТ КБ "ПриватБанк" вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для застосування до спірних правовідносин правової позиції, викладеної в постанові ВСУ від 11.03.2015, оскільки у правовідносинах, що виникли між сторонами у справі Умови є складовою частиною кредитного договору. Підписавши анкету-заяву, ОСОБА_2 погодився, що ця заява та пам'ятка клієнта, Правила надання банківських послуг, Тарифи становлять договір про надання банківських послуг. Банк зазначає, що кредитний договір від 16.05.2011 року не визнаний недійсним, тому є обов'язковим для виконання. ОСОБА_2 не спростував заяву про видачу кредиту, підписану ним особисто, та наданий Банком розрахунок заборгованості.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" відхилити, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 березня 2017 року залишити без змін.

ОСОБА_3 вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відповідає нормам чинного законодавства України, правова оцінка обставинам справи дана вірно, обставини справи судом були досліджені у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

ОСОБА_3 зазначає, що позивачем взагалі не було доведено існування кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем.

Також представник відповідача вважає, що судом першої інстанції правомірно було застосовано правову позицію ВСУ у справі №6-16 цс15 від 11.03.2015, відповідно до якої посилання на внутрішні документи Банка (Правила, положення і т.д.), які не були підписані Позичальником, як додаток до договору і які містять умови надання та користування банківським кредитом, не передбачені безпосередньо кредитним договором, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами при визнанні умов кредитного договору, зокрема, порядку повернення кредиту.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача Рожка С.М., представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, зважаючи на таке.

По справі встановлено, що 16 травня 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, за яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості. ОСОБА_2 була отримана кредитна карта НОМЕР_1.

Відповідач своїм підписом у анкеті-заяві (т.1 а.с.6 зворот) підтвердив, що ознайомлений і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг (т.1 а.с.8-31), а також Тарифами Банку (т.1 а.с.7), які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, та підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент його змінити (зменшити або збільшити).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною договору, відповідач взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.4 Умов …, строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць до 25 числа, а строк погашення кредиту у повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

За розрахунком Банку, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за Договором, станом на 31 жовтня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 28460 грн. 82 коп., з яких: заборгованість за кредитом -1461 грн. 09 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 21468 грн. 26 коп., заборгованість по пені та комісії - 3700 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1331 грн. 47 коп. (а.с.4-5).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві, яка підписана ОСОБА_2, відсутні істотні умови, які притаманні договору; Умови та правила надання банківських послуг не були підписані позичальником, хоча Банк мав таку можливість, тому ОСОБА_2 вважається таким, що не надав згоду на викладені в них умови, обов'язки, розміри штрафних санкцій, порядок нарахування відсотків; Банком не надано доказів, що тарифи, викладені в довідці про умови кредитування, діяли саме на час підписання ОСОБА_2 анкети; позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредитної карти 20.03.2012 року.

З такими висновками суду першої інстанції не може погодитися апеляційний суд, зважаючи на таке.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/tefrms/pages/70/), складає між ним та Банком договір. Підписання договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов і Правил надання банківських послуг.

При цьому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 була затверджена діюча на час укладення з відповідачем кредитного договору редакція Умов та Правил надання банківських послуг.

За таких обставин помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що Умови та правила надання банківських послуг не були підписані позичальником, хоча Банк мав таку можливість, а тому ОСОБА_2 вважається таким, що не надав згоду на викладені в них умови, обов'язки, розміри штрафних санкцій, порядок нарахування відсотків.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для застосування до спірних правовідносин правової позиції, викладеної в постанові ВСУ від 11.03.2015, оскільки у правовідносинах, що виникли між сторонами у справі Умови є складовою частиною кредитного договору, який за соєю правовою природою є договором приєднання. Підписавши анкету-заяву, ОСОБА_2 погодився, що ця заява та пам'ятка клієнта, Правила надання банківських послуг, Тарифи становлять договір про надання банківських послуг.

Факт отримання від ПАТ КБ "ПриватБанк" грошових коштів та платіжної карти НОМЕР_1 ОСОБА_2 не заперечувався, проте останній заперечував отримання від ПАТ КБ „Приватбанк" 20 березня 2012 року нової платіжної карти НОМЕР_2.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до наданої довідки Банком від 03 лютого 2017 року ОСОБА_2 за кредитним договором від 16 травня 2011 року було надано кредитні картки: № НОМЕР_1, дата відкриття 16 травня 2011 року, терміном дії до лютого 2015 року та № НОМЕР_2, дата відкриття 20 березня 2012 року, терміном дії до листопада 2015 року (а.с. 73).

На підтвердження отримання ОСОБА_2 кредитної карти №НОМЕР_2 зі строком дії до листопада 2015 року Банком надано витяг з програмного комплексу Банку про видачу карти, зокрема, скріншот (фото) екрану ПК з відділення ПАТ КБ "ПриватБанк" з фотографією ОСОБА_2 з нвдписом про отримання карти 20 березня 2012 року.

Проте, вказаний скріншот, на який посилається Банк як належний доказ отримання ОСОБА_2 кредитної карти №НОМЕР_2, не містить відомостей, що саме вказану картку було отримано відповідачем 20 березня 2012 року (а.с. 246). На самому скріншоті від руки невідомою особою, зазначено: "витяг з технічного програмного комплексу банку про видачу ОСОБА_2 кредитної картки №НОМЕР_2", що не може беззаперечно свідчити про отримання ОСОБА_2 вказаної кредитної картки №НОМЕР_2 зі строком дії до листопада 2015 року.

Оскільки інших доказів отримання ОСОБА_2 кредитної карти №НОМЕР_2 зі строком дії до листопада 2015 року Банком не надано, а відповідач ОСОБА_2 категорично заперечує отримання ним кредитної картки №НОМЕР_2 зі строком дії до листопада 2015 року, апеляційний суд бере до уваги лише кредитну картку НОМЕР_1, дата відкриття 16 травня 2011 року, терміном дії до лютого 2015 року, факт отримання якої визнаний ОСОБА_2 та підтверджений його підписом в анкеті-заяві (а.с.6-зворот).

Фактичне користування відповідачем кредитними коштами з використанням отриманої 16.11.2011 кредитної картки підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_2, що є первинним банківським документом та є належним та допустимим доказом по справі.

Оскільки за умовами Договору, погашення кредиту ОСОБА_2 мав здійснювати частинами до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним, тому початок позовної давності для стягнення платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки, яким є лютий 2015 року.

Банк звернувся до суду з позовом 21 листопада 2016 року. Відповідач скористався кредитними коштами та допустив порушення своїх зобов'язань. Переривання перебігу строку позовної давності відбулося 13 червня 2013 року здійсненням ОСОБА_2 особисто платежу в розмірі 220 грн. Крім того, підставою для переривання строку позовної давності є автоматичне погашення боргу, яке вчинялося систематично кожного останнього числа місяця, зокрема, 30.06.2013, 31.07.2013, 31.08.2013, 30.09.2013, 31.10.2013, 30.11.2013 і т.д. оскільки п. 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, що відкриті в валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає сплаті за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цим договором (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Проведення позивачем такого списання є правомірним, оскільки воно здійснювалось Банком в межах укладеної угоди. За таких обставин, звернувшись до суду з позовом 21.11.2016, Банк скористався своїм правом на захист з додержанням строку позовної давності.

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад", якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі розстрочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_2 в частині заборгованості за кредитом, апеляційний суд вважає, що сума заборгованості за тілом кредиту - 1461 грн. 09 коп. - є вірною, підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по картковим рахункам і не спростована відповідачем..

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18).

Оскільки умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, а строк погашення кредиту у повному обсязі погодили не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці, проценти належить стягувати не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці, тобто не пізніше 28 лютого 2015 року.

Розмір процентів на прострочену та поточну заборгованість за кредитом (разом) станом на 28 лютого 2015 року складав 2955,14 грн., що підтверджується розрахунком банку (а.с.248-254).

Від цієї суми слід відрахувати розмір процентів на прострочену та поточну заборгованість за кредитом (разом) станом на 29 листопада 2013 року в сумі 221,18 грн., оскільки вони нараховані поза межами трирічного строку позовної давності, за наявності заяви відповідача про застосування строку позовної давності у даній справі.

Отже, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк", становить 2733,96 грн. (2955,14 грн. - 221,18 грн.).

Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією та штрафів, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банка заборгованості по пені та комісії в сумі 3700 грн. не підлягають задоволенню, оскільки підстави для застосування цивільно-правової відповідальності щодо нарахування пені та штрафів по даному кредитному договору є тотожними - порушення боржником строків виконання грошового зобов'язання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Тому, виходячи з засад розумності та справедливості, з врахуванням вимог закону та обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 3700 грн. слід відмовити, а позовні вимоги в частині стягнення штрафів задовольнити частково, зважаючи на таке.

Оскільки штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань складає 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, процентна складова штрафу підлягає перерахунку.

Враховуючи, що сума заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів складається з 1461,09 грн. заборгованості за кредитним лімітом та 2733,96 грн. заборгованості за процентами, що дорівнює 4195,05 грн., штраф у розмірі 5% від суми заборгованості складе 209,75 грн.

За таких обставин з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" належить стягнути заборгованість за кредитом станом на 31 жовтня 2016 року, яка складається із:

-1461,09 грн. заборгованість за кредитом;

- 2733,96 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 500 грн. - штрафу (фіксована частина),

- 209,75 грн. - штраф у розмірі 5% від суми заборгованості,

а всього належить стягнути 4904,80 грн.

Відповідно до приписів статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи, що позов був заявлений на загальну суму 28 460 грн. 82 коп., а задоволений на 4 904 грн. 80 грн., що складає 17 % від ціни заявленого позову, з врахуванням приписів статті 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" належить стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 491 грн. 95 коп. - пропорційно задоволених позовних вимог (17 % від 2893 грн. 80 судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви та апеляційної скарги).

Керуючись статтями 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 березня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість станом на 31 жовтня 2016 року за кредитним договором б/н від 16 травня 2011 року, з якої:

- 1461,09 грн. заборгованість за кредитом;

- 2733,96 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 500 грн. - штрафу (фіксована частина),

- 209,75 грн. - штраф у розмірі 5% від суми заборгованості,

а всього 4904 (чотири тисячі дев'ятсот чотири) грн. 80 коп. заборгованості за кредитним договором.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 491 грн. 95 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 10 грудня 2018 року.

Головуючий: Судді: