Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 174/527/16-ц

провадження № 61-7346св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Заіки А. В. від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В., від 15 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (далі - ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що він працював на посаді майстра гірничого дільниці гірничих робіт № 1 розкривних комплексів кар'єру № 7 гірничо-транспортного виробництва ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія».

01 липня 2016 року близько 23 год. 00 хв. його безпідставно та незаконно побили працівники служби безпеки комбінату (СБК), внаслідок чого, йому завдано тілесних ушкоджень.

З 02 липня 2016 року по 13 липня 2016 року він перебував на амбулаторному лікуванні та згідно з листком непрацездатності з 14 липня 2016 року мав приступити до виконання своїх трудових обов'язків.

Згідно з графіком роботи № 4 перший його робочий день - 16 липня 2016 року і в цей день, під час видачі йому завдання наряду керівництвом дільниці, приблизно о 07 год. 20 хв., працівник СБК комбінату ОСОБА_5 у нього вилучив перепустку без будь-яких офіційних повідомлень причин такого вилучення, у зв'язку з чим, він фактично не зміг приступити до виконання своїх трудових обов'язків.

При цьому, з жодними наказами про будь-які зміни в графіку його роботи його ніхто не ознайомлював.

30 серпня 2016 року він отримав наказ від 25 серпня 2016 року № 761-п за підписом директора філії підприємства ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» про звільнення за прогул на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. У вказаному наказі зазначається, що розпорядженням від 15 липня 2016 року № 737 «Про тимчасове змінення графіку роботи майстру гірничому ОСОБА_4 та електрозварнику ручного зварювання ОСОБА_6» йому тимчасово, на період розслідування за фактом нещасного випадку, було змінено графік роботи на графік № 1 однозмінної роботи працівників комбінату, які мають 40-годинний робочий тиждень, з тривалістю робочої зміни 8 годин, з 2-ма вихідними днями (субота, неділя) на 2016 рік, час роботи з 08.00 - до 17.00 години, перерва на обід з 13.00 год. до 14.00 год.

Вважав, що таке розпорядження з моменту його видання є незаконним та протиправним, оскільки чинний КЗпП України не передбачає можливості та права відповідача «тимчасово, на період розслідування за фактом нещасного випадку» змінювати графік роботи та систему (розмір) оплати праці.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просив визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» від 25 серпня 2016 року № 761-П про його звільнення за пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України та поновити його на посаді майстра гірничого дільниці гірничих робіт № 1 розкривних комплексів кар'єру № 7 гірничо-транспортного виробництва (ГТВ) ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», яку він займав до звільнення; визнати незаконним та скасувати розпорядження відповідача «Про тимчасове змінення графіку роботи майстру гірничому ОСОБА_4 та електрозварнику ручного зварювання ОСОБА_6» від 15 липня 2016 року № 737; стягнути з ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» на його користь заборгованість із заробітної плати за час вимушеного прогулу з моменту його звільнення по дату поновлення його на роботі у розмірі 81 067,47 грн, а також компенсацію за завдану йому моральну шкоду у розмірі 5 000 грн та судові витрати, пов'язані з розглядом цієї справи судом та оплатою правової допомоги.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», правонаступником якого є ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» від 25 серпня 2016 року № 761-П про звільнення ОСОБА_4 за пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді майстра гірничого дільниці гірничих робіт № 1 розкривних комплексів кар'єру № 7 гірничо-транспортного виробництва (ГТВ) філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» з 19 липня 2016 року.

Стягнуто з ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 79 664,40 грн.

Стягнуто з ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_4 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за один місяць в розмірі 8 489,48 грн допущено до негайного виконання.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» фактично було створено умови, які позбавили позивача доступу до робочого місця і виконання ним своїх трудових обов'язків, що призвело до порушення прав ОСОБА_4 та незаконного звільнення. Крім того, при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи, відповідачем були порушені вимоги щодо місячного строку притягнення до дисциплінарної відповідальності передбаченого статтею 148 КЗпП України, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі.

Також суд першої інстанції, керуючись вимогам статті 235, 237-1 КЗпП України, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Також судом апеляційної інстанції зазначено, що прогул позивача було виявлено 18 липня 2016 року, що підтверджується складеними в.о. начальника ДГР № 1 ГТВ філії «Вільногірський ГМК» ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» ОСОБА_7 актами, доповідними записками про відсутність позивача на роботі та листом від 19 липня 2016 року з проханням надати пояснення неявки на роботі, а тому місячний строк застосування дисциплінарного стягнення має бути обрахований саме з цього часу та спливає 18 серпня 2016 року, однак наказ про звільнення позивача був виданий лише 25 серпня 2016 року, а ознайомлено ОСОБА_4 із даним наказом 30 серпня 2016 року, тобто з порушенням строку передбаченого статтею 148 КЗпП України.

Позивач із поважних причин був відсутній на роботі, оскільки у ОСОБА_4 було вилучено перепустку та в такий спосіб позбавленого його можливості прибути до місця роботи, що є об'єктивною і поважною причиною його відсутності.

У грудні 2017 року ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що відповідачем пропущено строки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки прогул було здійснено ОСОБА_4 не тільки 18 липня 2016 року, а й в інші дні - з 19 липня 2016 року по 19 серпня 2016 року.

Крім того, суди не врахували, що позивач отримував завдання на роботу в приміщенні управління гірничо-транспортного виробництва, в службовому приміщенні гірничих майстрів, доступ до яких відкритий, контрольно-пропускний пункт відсутній та перепустка для проходу не потрібна, тобто у позивача не було перешкод для виходу на роботу та отримання наряд-завдання і виконання своїх обов'язків.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що на підставі наказу від 01 січня 2015 року ОСОБА_4 був прийнятий на роботу у філію «Вільногірський ГМК» ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», правонаступником якого є ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», в гірничо-транспортне виробництво майстром гірничим дільниці гірничих робіт № 1 розкривних комплексів кар`єру № 7 та був ознайомлений з посадовою інструкцією та графіками змінності.

З 02 по 13 липня 2016 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні, згідно з листком непрацездатності був зобов'язаний приступити до роботи 14 липня 2016 року.

Згідно з актом від 16 липня 2016 року, складеним та підписанм працівниками бригади з переміщення конвеєрів ГТП, охоронником ОСОБА_5, у ОСОБА_4 була вилучена перепустка без відповідних документів на вилучення.

Розпорядженням керівника ГТВ філії «Вільногірський ГМК» ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» від 15 липня 2016 року № 737 «Про тимчасове змінення графіку роботи майстру гірничому ОСОБА_4 та електрозварнику ручного зварювання ДРГ № 1 розривних комплексі ГТВ ОСОБА_6» на період проведення службового розслідування за фактом нещасного випадку, який трапився на кар'єрі № 7 «Північ» позивача з 16 липня 2016 року було переведено на роботу за графіком № 1.

Підписати новий графік позивач відмовився, про що було складено акт від 16 липня 2016 року.

Згідно з актами та доповідними записками, складеними в.о. начальника ДГР № 1 ГТВ філії «Вільногірський ГМК» ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» ОСОБА_7, у період з 16 липня 2016 року по 21 липня 2016 року позивач на роботі був відсутній.

Відповідно до листа від 19 липня 2016 року ОСОБА_4 запропоновано надати пояснення причин неявки на роботу.

Із наданих позивачем пояснень вбачається, що про будь-які зміни щодо графіку (режиму роботи) та системи оплати праці адміністрацією підприємства він не повідомлявся, у нього було вилучено перепустку, в зв'язку з чим приступити до виконання своїх робочих обов'язків він фізично не мав можливості.

Наказом директора філії «Вільногірський ГМК» ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» від 25 серпня 2016 року № 761-п за згодою профспілкового комітету підприємства ОСОБА_4 звільнено з 18 липня 2016 року з посади майстра гірничого дільниці гірничих робіт № 1 розкривних комплексів кар'єру № 7 гірничо-транспортного виробництва на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України - за прогули без поважних причин, які мали місце 18 та 19 липня 2016 року.

З наказом про звільнення ОСОБА_4 був ознайомлений 30 серпня 2016 року.

Пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Установивши, що позивач із поважних причин був відсутній на роботі, якими є вилучення у нього перепустки, що виключає можливість доступу до кар'єра, суд дійшов правильного висновку, що прогул позивача 18 та 19 липня 2016 року мав місце з поважних причин, які виключають вину ОСОБА_4

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що позивач отримував завдання на роботу в приміщенні управління гірничо-транспортного виробництва, в службовому приміщенні гірничих майстрів, доступ до яких є відкритим і перепустка не потрібна, оскільки ОСОБА_4 виконував свої безпосередні обов'язки в кар'єрі, доступ до якого відбувається за пропускним режимом згідно з пунктом 3.2 Інструкції про пропускний і внутрішньо-об'єктовий режим на філії, затвердженої наказом від 06 серпня 2015 року № 241, відповідно до якого вхід-вихід на територію комбінату без пред'явлення перепусток мають право тільки начальники варти та їх помічники.

Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Установивши, що наказ про звільнення виданий відповідачем із пропуском строку, передбаченого статтею 148 КЗпП України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачем не пропущено строки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки прогул було здійснено ОСОБА_4 не тільки 18 липня 2016 року, а й в інші дні -з 19 липня 2016 року по 19 серпня 2016 року, є безпідставними, оскільки згідно з наказом від 25 серпня 2016 року позивач був звільнений з 18 липня 2018 року за прогул, який мав місце 18 та 19 липня 2016 року, а тому місячний строк застосування дисциплінарного стягнення має бути обрахований саме з цього часу та спливає 18 серпня 2016 року.

Установивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням норм трудового законодавства, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керуючись вимогам статті 235, 237-1 КЗпП України, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта