П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року

м. Рівне

Справа №559/603/18

Провадження №22ц/787/1016/2018

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1

Ухвала суду першої інстанції постановлена в м. Дубно

Рівненської області о 11.04.2018 р. (час постановлення - невідомий)

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду від 11 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року в суд звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Мотивуючи свої вимоги, вказувала про те, що шлюб існує лише формально, вони мешкають за різними адресами, тривалий ведуть окремі господарства та побут. Спору щодо дитини вони не мають.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду відкрито провадження у даній справі.

На ухвалу суду в частині визначення підсудності справи відповідач подала апеляційну скаргу, де покликається на порушення норм процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про відсутність обставин, передбачених ст. 28 ЦПК України, щодо підсудності справи суду за місце проживання (реєстрації) позивача, адже доказів про утримання ним дітей, а також наявності хвороби, що перешкоджала би виїхати за місцем проживання відповідача не було надано. Заходів досудового врегулювання спору ними і домовленості про підсудність справи також не здійснювалися.

Вважав, що ОСОБА_3 не проживає постійно в м. Дубно Рівненської області, оскільки зазначена в позовній заяві адреса це місце проживання її батьків. Щодо акту про проживання без реєстрації, то, на його думку, даний акт складено ЦЖЕО "Житловик", який відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не наділений повноваженням складання таких документів. Цей акт є сфальсифікованим, а законом не передбачено складання акта про проживання без реєстрації.

Крім того, довідка з місця роботи не може підтвердити факту проживання позивача, адже такий документ є недопустимим доказом, він не містить печатки роботодавця. Так само не засвідчена печаткою і довідка дошкільного закладу, де знаходиться дитина.

Також посилався про неврахування судом правил ст. 109 СК України щодо укладення договору на проживання дитини, участь у її забезпеченні, умов здійснення батьками права на особисте виховання дітей, а також про аліментні зобовязання. Вважав, що позивач створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, не допускає до виховання її, а суд при отриманні позовної заяви не витребував від ОСОБА_3 відомості щодо укладення такого договору.

З викладених міркувань просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва за місцем проживання відповідача.

У поданому відзиві ОСОБА_3, вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просила залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказувала, що нею при пред'явленні позову додержано правил ст. 28 ЦПК України, а на спростування доводів автора скарги покликалася на обставини, що підтверджують правильність її процесуальних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Як убачається з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 20 вересня 2011 року, про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї зроблено відповідний а/з №2916. Факт їхнього шлюбу стверджено виданим свідоцтвом серії І-БК №179065, що долучений до справи.

Від шлюбних відносин сторони мають дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6). З довідки дошкільного навчального закладу №5 від 18.05.2018 р. вих. №10 видно, що син відвідує зазначений дошкільний заклад, що знаходиться в м. Дубно, вулиця Я.Щоголіва, 2/4 з 18.09.2017 року. Дитину постійно в заклад приводить і забирає мама (а.с. 8). Така сама інформація зазначена і в довідці від 24.05.2018 р. №1168, що долучена до відзиву на позов.

Крім того, дитина хворіє і перебуває на обліку в амбулаторії №3 ЦПМСД м. Дубно, вулиця Грушевського, 3.

ОСОБА_3 зареєстрована за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4, зв.). Фактичним же місцем проживання є адреса: 35600 м. Дубно Рівненської області, вулиця Залізнична, 90, про що свідчить акт про проживання без реєстрації, який затверджено директором КП ЦЖЕО "Житловик" (а.с. 8). Вона працевлаштована, працює бухгалтером у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Класик" у м. Дубно по вулиці Семидубська, 89.

2 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с. 2-3). На а.с. 11 міститься ухвала Дубенського міськрайонного суду від 11 квітня 2018 року, якою відкрито провадження у справі за ]] позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть предявлятися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

За таких обставин, повно і правильно зясувавши обставини, що стосуються місця проживання (реєстрації) позивача, та факту перебування на її утриманні малолітнього сина що не заперечується відповідачем, і встановивши, що ОСОБА_3 предявила позов з додержанням правил альтернативної (за вибором позивача) підсудності справи, Дубенський міськрайонний суд належно відкрив провадження у справі з додержанням правил ст. 28 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність хвороби дитини, наявність якої лише тоді дозволило б, на думку відповідача, позивачу застосувати положення ч. 2 ст. 28 ЦПК України, а також унеможливлення досудового врегулювання спору та неналежність і недопустимість наданих позивачем доказів на обґрунтування законності звернення до Дубенського міськрайонного суду спростовуються вимогами закону, матеріалами справи та поданим ОСОБА_3 відзивом.

Так, згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті спірних правовідносин між сторонами про створення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, а також недодержання положень ст. 109 СК України щодо укладення договору на утримання та виховання дітей, то з ними колегія суддів погодитися не може.

Так, згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пункт 8 ч. 1 ст. 353 ЦПК України передбачає право учасника справи оскаржити окремо від рішення суду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції в т.ч. і щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

Таким чином, апеляційним судом можуть бути переглянуті лише аргументи автора скарги про недодержання судом положень процесуального закону щодо підсудності справи при відкритті провадження у ній. Тому решта тверджень відповідача, а саме про недодержання норм ст. 109 СК України та створення позивачем перешкод у вихованні й утриманні дитини є необґрунтованими, до уваги колегією суддів не беруться і можуть бути предметом апеляційного розгляду тільки при оскарженні рішення суду по суті.

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при її постановленні.

Керуючись ст.ст. 352, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Дубенського міськрайонного суду від 11 квітня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: