АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4334/2018 Головуючий в суді 1 інстанції - Піхур О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Київ

справа № 761/19799/17

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року, постановлене у складі судді Піхур О.В. в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, дата складення повного судового рішення 15 лютого 2018 року,

у справі за позовом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням, у порядку регресу,

встановив:

У червні 2017 року позивач Головне управління Національної поліції в Запорізькій області звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням у порядку регресу.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що постановами Запорізького окружного адміністративного суду у справах №808/3221/16 та №808/3051/16 задоволені вимоги позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визнані протиправними та скасовані накази в частині їх звільнення та поновлення на раніше займаних посадах у Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області.

На виконання постанов суду платіжним дорученням №10422 від 26 грудня 2016 року сплачено ОСОБА_5 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць у розмірі 5250 грн. на підставі наказу ГУНП від 21 грудня 2016 року №480 о/с; за платіжним дорученням №9075 від 29 листопада 2016 року сплачено ОСОБА_6 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць у розмірі 2671 грн. 75 коп. на підставі наказу ГУНП від 15 листопада 2016 року №378 о/с.

Вищезазначеними постановами було скасовано наказ ГУНП від 20 жовтня 2016 року №354 о/с про звільнення ОСОБА_5 зі служби в поліції через службову невідповідність та наказ ГУНП від 06 жовтня 2016 року №341 о/с про звільнення ОСОБА_6 зі служби в поліції через службову невідповідність.

Наказ ГУНП від 20 жовтня 2016 року №354 о/с про звільнення ОСОБА_5 зі служби в поліції через службову невідповідність та наказ ГУНП від 06 жовтня 2016 року №341 о/с про звільнення ОСОБА_6 зі служби в поліції через службову невідповідність були підписані т.в.о. начальника ГУНП ОСОБА_3, повноваження якого підтверджуються наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року №5 о/с. Тому відповідно до вимог чинного законодавства обов'язок щодо відшкодування шкоди у розмірі 7921 грн. 75 коп. покладається на ОСОБА_3

Тому позивач просив стягнути з відповідача шкоду, заподіяну виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 7921 грн. 75 коп. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року позов задоволено : стягнуто з ОСОБА_3 на користь Головного управління Національної поліції в Запорізькій області шкоду, заподіяну виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, в розмірі 7921 грн. 75 коп. та судовий збір в розмірі 1600 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказував, що у постановах Запорізького окружного адміністративного суду у справах №808/3221/16 та №808/3051/16, які стали підставою для задоволення цього позову, зазначено, що підставою для видання наказів про звільнення поліцейських стали висновки Атестаційних комісій за результатом проведеної атестації - «займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність». Зазначені висновки приймають особисто члени атестаційної комісії і ніякого впливу на їх відкрите голосування керівник органу поліції не має. Більше того, до матеріалів зібраних на вказаних поліцейських були надані атестаційні листи, згідно з якими прямими керівниками поліцейських зроблені висновки про їх відповідність займаним посадам.

Відповідно до п. 28 розділу 4 наказу МВС України від 17 листопада 2015 року № 1465 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2015 року за № 1445/27890, керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу. Отже, будь-яка альтернатива у керівника органів поліції при виконанні висновку, зробленого атестаційною комісією відносно поліцейського, відсутня.

Зазначав, що обов'язковою умовою застосування п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, ст. 237 КЗпП України, ч. 4 ст. 136 КЗпП України є наявність вини у діях службової особи при незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Однак вищезазначене підтверджує відсутність вини в діях відповідача при виконанні рішення атестаційних комісій, шляхом обов'язкового видання наказів про звільнення поліцейських, що є підставою звільнення від обов'язку відшкодування завданої шкоди.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу від 20 жовтня 2016 року №354 о/с через службову невідповідність звільнено капітана поліції ОСОБА_5, заступника командира взводу Мелітопольського відділу поліції з 21 жовтня 2016 року, наказ підписано т.в.о. начальника, генералом поліції третього рангу ОСОБА_3 (а.с. 12).

Відповідно до витягу з наказу від 06 жовтня 2016 року №341 о/с через службову невідповідність звільнено капітана поліції ОСОБА_6, старшину Більмацького відділення поліції Бердянського відділу поліції з 07.10.2016 року, наказ підписано т.в.о. начальника, генералом поліції третього рангу ОСОБА_3 (а.с. 17).

Постановами Запорізького окружного адміністративного суду у справах №808/3221/16 від 20 грудня 2016 року та №808/3051/16 від 14 листопада 2016 року задоволені вимоги позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визнані протиправними та скасовані накази в частині їх звільнення та поновлення на раніше займаних посадах у Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області (а.с. 7-8).

Відповідно до витягу з наказу від 21 грудня 2016 року №480 о/с скасовано пункт наказу ГУНП в Запорізькій області від 20 жовтня 2016 року №354 о/с в частині звільнення з поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_5, поновлено його на посаді заступника командира взводу Мелітопольського відділу поліції з 21 жовтня 2016 року (а.с. 13).

Відповідно до витягу з наказу від 15 листопада 2016 року №378 о/с скасовано пункт наказу ГУНП в Запорізькій області від 06 жовтня 2016 року №341 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» капрала поліції ОСОБА_6, поновлено його на посаді старшини Більмацького відділення поліції Бердянського відділу поліції з 08 жовтня 2016 року (а.с. 18).

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №397/12/01-2017 від 05 травня 2017 року ОСОБА_5, який був поновлений на посаді заступника командира взводу Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області наказом начальника ГУНП від 21 грудня 2016 року №480 о/с, було нараховано та виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 5250 грн. 29 грудня 2016 року, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 9-11).

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №397/12/01-2017 від 05 травня 2017 року ОСОБА_6, який був поновлений на посаді старшини Більмацького відділення поліції Бердянського відділу поліції наказом начальника ГУНП від 15 листопада 2016 року №378 о/с, було нараховано та виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 2671 грн. 75 коп. 30 листопада 2016 року, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 14-16).

Відповідно до витягу з наказу №5/ос від 06 листопада 2015 року на ОСОБА_3 було покладено тимчасове виконання обов'язків начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (а.с. 19).

Відповідно до підпункту 12 пункту 14 Положення про Головне управління Національної поліції в Запорізькій області затвердженого наказом Національної поліції України від 06 листопад 2015 року №24 до повноважень керівника Головного управління належить підписання наказів.

Відповідно до підпункту 10 пункту 14 Положення до повноважень керівника належить прийняття на службу та звільнення із служби, призначення на посаду та звільнення з посади поліцейських відповідно до закону.

Відповідно до пункту 6 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з вини тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 було незаконно звільнено капітана поліції ОСОБА_5, заступника командира взводу Мелітопольського відділу поліції, капітана поліції ОСОБА_6, старшину Більмацького відділення поліції Бердянського відділу поліції, яких відповідно поновлено на займаних посадах постановами Запорізького окружного адміністративного суду у справах №808/3221/16 від 20 грудня 2016 року та №808/3051/16 від 14 листопада 2016 року та виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу на загальну суму 7921 грн. 75 коп., то відповідно до вимог чинного законодавства, обов'язок щодо відшкодування завданої шкоди позивачу покладається на відповідача.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для задоволення позову відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини в діях відповідача при виконанні рішення атестаційних комісій, оскільки керівник зобов'язаний видати наказ про звільнення поліцейських на підставі відповідного рішення, що є підставою звільнення від обов'язку відшкодування завданої шкоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу, покладається на службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону, та відповідальність настає незалежно від форми вини.

Як вбачається зі змісту постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 року у справі № 808/3051/16 за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа - Запорізька обласна профспілкова організація атестованих працівників органів внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та що була залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 року, звільнення ОСОБА_6 відбулось на підставі наказу відповідача № 341о/с від 06.10.2016 року.

При цьому судом було встановлено, що відповідачем - ГУНП в Запорізькій області при проведенні атестації ОСОБА_6, серед іншого, порушено приписи ч.2, ч.4 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію», що визначають повноваження щодо проведення атестування поліцейських саме керівника поліції, яким був відповідач.

У постанові суд зазначив, що наказ начальника Головного управлінняНаціональної поліції в Запорізькій області №341о/с від 06.10.2016 «По особовому складу», який є «адміністративним актом», прийнятим на виконання дискреційних повноважень, в частині звільнення ОСОБА_6 суперечить Рекомендаціям №R(80)2, а отже порушує приписи ч.3 ст. 2 КАС України - є прийнятим не об'єктивно, без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, не обґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Як вбачається зі змісту постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі № 808/3221/16 за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа - Запорізька обласна профспілкова організація атестованих працівників органів внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та що була залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року, суд визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №354 о/с від 20.10.2016 «По особовому складу» в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_5 - заступника командира взводу Мелітопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з 21.10.2016.

У вказаній постанові суд зазначив, що мета атестування, закріплена у ч. 1 ст. 57 Закону України «Про національну поліцію», не утворює самостійну підставу для проведення атестування і перебуває у системному взаємозв'язку з вичерпними підставами, визначеними у частині 2 цієї статті, адже проведення атестування без настання таких Законом № 580-VIII не передбачено. На думку суду, відповідач помилково розцінив мету атестування, закріплену у ч. 1 ст. 57 Закону № 580-VIII, як самостійну і достатню підставу для проведення атестування поліцейських, у тому числі і позивача, переслідуючи ціль визначення їх відповідності займаним посадам поліцейських. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що на момент прийняття даного наказу були обґрунтовані підстави вважати, що позивач не відповідає займаній посаді.

Частиною 4 статті 57 Закону № 580-VIII передбачено, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами. Такі ж самі положення містить п. 3 розд. І та пп. 2 п. 1 розд. ІV Інструкції.

За викладених обставин суд дійшов до висновку, що позивача ОСОБА_5 було безпідставно включено до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, відповідно до наказу ГУ НП в Запорізькій області № 210 від 11.02.2016 року, а отже й атестацію щодо нього проведено безпідставно.

Таким чином, вищевикладеними постановами Запорізького окружного адміністративного суду спростовуються доводи відповідача ОСОБА_3 про відсутність у його діях вини в незаконному звільненні зазначених працівників.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам,установам, організаціям їх працівниками» судам роз'яснено, що, застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом було допущено порушення матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Інших доводів апеляційна скарга відповідача не містить.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 червня 2018 року.

Суддя - доповідач: Т.І. Ящук

Судді: О.В. Немировська

А.О.Чобіток