П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року

Єдиний унікальний номер 264/3732/17

Апеляційний суд Донецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Зайцевої С.А., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2017 року, в складі судді Пустовойт Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про розірвання шлюбу,

В с т а н о в и л а:

В січні 2017 року ОСОБА_2, та її представник за довіреністю звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просили розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 05 вересня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 337, після розірвання шлюбу залишити прізвище ОСОБА_2, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову зазначала, що з 05 вересня 2013 року перебуває з відповідачем у шлюбі, за час перебування у якому було усиновлено двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Через зраду ОСОБА_1, у відносинах між позивачем та відповідачем відсутні порозуміння та повага, фактично шлюбні відносини припинено, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет. На думку позивача, шлюб є формальним, оскільки особисті відносини з відповідачем мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 05.09.2013 року в Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №337, розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище «ОСОБА_2».

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, вимогам закону, просив скасувати рішення суду першої інстанції, зупинити провадження по справі та надати строк для примирення подружжя, прийняти рішення по суті позову після спливу строку на примирення подружжя.

Зокрема зазначав, що судом першої інстанції було прийнято судове рішення про обов'язкову явку позивача, однак справа була розглянута у відсутність останньої.

Позивачем було надано суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09 вересня 2017 року про погрозу вбивства, однак судом не перевірено пред'явлення підозри в межах кримінальної справи, яку відповідачу пред'явлено не було.

Судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що, хоча позивачем було надано суду постанову Орджонікідзевського суду міста Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 191 КУпАП, пов'язане із зберіганням зброї в квартирі АДРЕСА_1, однак відповідач фактично за зазначеною адресою не проживає, доступу до квартири з серпня 2017 року не має.

Позивач надала суду талон повідомлення № 71 про її звернення в Центральний ВП ГУНП у Донецькій області, внаслідок якого на відповідача було складено протокол про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Однак суд не з'ясував яке рішення було прийняте по суті, оскільки постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 листопада 2017 року відповідача визнано не винним.

У суді першої інстанції справу було перерозподілено, однак після заміни судді, судовий розгляд не було розпочато спочатку та не надано новим складом суду строк на примирення подружжя. Новим складом суду не виконано судове рішення про обов'язкову участь позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.3 ст. 223, ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, про що свідчить розписка представника позивача ОСОБА_5 та відповідача (а.с. 86) та запис в книзі телефонограм №72 (а.с.88, 89).

Від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с. 97).

ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі (а.с. 98).

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив відкласти розгляд справи, посилаючись на те, що має намір звернутися до лікарні для стаціонарного лікування (а.с. 99).

Апеляційний суд приходить до висновку про неповажність причини неявки відповідача в судове засідання, оскільки доводи відповідача не підтверджується доказами та наявність у відповідача наміру лікування не є підставою для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 05 вересня 2013 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 05.09.2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №337 (а.с. 13).

Згідно свідоцтв про народження, сторони по справі є батьками двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11, 12).

Відповідно до талону-повідомлення №71 працівником поліції прийнято заяву від ОСОБА_2 (а.с. 20)

Як вбачається з витягу з кримінального провадження №0001709 від 09.09.2017 року, 09.09.2017 року приблизно о 09-30 годині ОСОБА_1, знаходячись біля магазину «Вечірній», висловлював погрози вбивством на адресу ОСОБА_2 (а.с. 33).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 09.10.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КУпАП, а саме порушенні зберігання вогнепальної мисливської зброї (а.с.34, 35).

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 07.09.2017 року подружжю призначався строк для примирення до 26 жовтня 2017 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд врахував те, що у позивачки відсутній намір на примирення з відповідачем, бажання поновити сімейні стосунки та проживати однією сім'єю.

З таким висновком апеляційний суд не може не погодитись виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Отже, законодавством імперативно встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Чоловік та дружина мають рівні права, зокрема на припинення шлюбних відносин.

На виконання вимог ст. 111 СК України та за клопотанням відповідача ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10 січня 2018 року призначено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строк для примирення до 14 березня 2018 року (а.с.87).

ОСОБА_2 у свої заяві від 13 березня 2018 року, яка була надана апеляційному суду, зазначила, що наданий апеляційним судом додатковий строк для примирення сторін по справі не надав позитивних результатів. Стосунки між позивачем та відповідачем не змінились. ОСОБА_2 проти збереження шлюбу (а.с.98).

Відповідно до положень статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України).

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, строк, який надавався як судом першої інстанції так і апеляційним судом, на примирення сторін позитивних результатів не надав, позивач проти збереження шлюбу, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Вирішуючи спір, суд з'ясував причини припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, тоді як доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстави для його скасування в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись, ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 19 березня 2018 року.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева