ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/351/18 Справа № 206/7098/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Зайченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, треті особи: Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню /а.с. 2-6/.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 14.11.2014 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики. 21.03.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за №419, яким запропоновано стягнути з нього борг у сумі 89637,58 грн. на користь ОСОБА_2, з зазначеної суми боргу: 25115,25 грн. сума позики з урахуванням індексу інфляції, 64522,33 грн. пеня нарахована за прострочення платежу. Із змісту вказаного запису вбачається, що його вчинено з порушенням норм закону, а саме заява відповідача від 11.03.2016 року, зареєстрована в реєстрі №322 ніяким чином не може підтверджувати безспірність заборгованості, оскільки її він не отримував, не знав про її існування та не міг заперечити проти суми заборгованості зазначеній в ній. Через вказане він був позбавлений можливості заявити про наявність спору щодо заборгованості за договором, що унеможливило б вчинення виконавчого напису. У нього не існує заборгованості за договором, оскільки він 05.12.2014 року повернув відповідачу суму позики. З огляду на належне виконання ним своїх зобов'язань за договором, проявивши довіру до відповідача та сподіваючись на його добропорядність та намір виконати свої обов'язки за договором, погодився на передачу оригіналу примірнику договору позики в строк інший, ніж після передання ним суми коштів. До того ж, виконавчий напис не містить дати та місця його народження, що є обов'язковим. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом не встановлено відповідність об'єктивній дійсності відомостей, зокрема розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню, зазначених в заяві відповідача. Крім того, пеня визначена відповідачем, значно перевищує суму позики та є неспівмірною, а також необґрунтованою.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено /а.с. 108-109/.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги /а.с. 112-116/.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не отримував заяву відповідача, а повідомлення про вручення не може бути належним доказом у справі, оскільки підпис у цьому повідомленні йому не належить.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

11 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 листопада 2014 року позивач та відповідач уклали договір позики грошових коштів на суму 21000,00 грн., що на день передачі грошей складає еквівалент 1312,50 доларів США за встановленими сторонами курсом 16,00 грн. за 1 долар США, які позивач зобов'язався повернути відповідачу у строк до 23 листопада 2014 року, проте у визначений договором строк суму грошей не повернув.

Пунктом 5 умов договору сторони погодили, що у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних. Цим же пунктом договору передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. При несвоєчасному поверненні позики сплачується пеня у розмірі 1 (один) відсоток від суми, що підлягає поверненню, за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 договору передбачено, що після виконання позичальником свого зобов'язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов'язання.

Відповідно до пункту 7 сторони домовилися, що у разі якщо позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, позикодавець має право подати цей договір до стягнення у строки передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється, як за рішенням суду так і на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зі статті 526 ЦК України, вбачаться, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Процедуру здійснення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Тлумачення статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі вчинених нотаріусами виконавчих написів є: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року № 6-887цс17.

Суд першої інстанції врахував, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості.

Так, для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано: заяву про вчинення виконавчого напису, договір позики, розрахунок суми боргу. Після чого нотаріусом було направлено на адресу ОСОБА_1 заяву ОСОБА_2, яку останній отримав 15 березня 2016 року.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що виконавчий напис не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення ОСОБА_1 є безпідставними. Зокрема, документом, що підтверджує факт безспірності, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов'язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов'язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

В матеріалах справи міститься поштове повідомлення про особисте отримання позивачем рекомендованого листа, згідно якого він отримав лист 15 березня 2016 року /а.с.90/.

До того ж, сторони в п.10 договору позики погодили, що і в разі відмови позичальника від одержання заяви підтвердженої відміткою особи, що її доставляє, він вважається повідомленим про її зміст.

Інших доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга не містить. Порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справі під час апеляційного розгляду встановлено не було.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_4