№ 243/9923/17
Справа № 2/243/306/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючий суддя Пронін С.Г.

за участю

секретарів Хміль О.М., Жильцові Р.Д., Плаксіної Є.В., Головкіної Н.А.,

ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 19 вересня 2017 року приблизно о 10 годині 50 хвилин відповідач по справі ОСОБА_3, не маючи водійського посвідчення категорії «В», керуючи без належних правових підстав легковим автомобілем ВАЗ 2107 з державним номерним знаком АН1553АА, що належить відповідачу по справі ОСОБА_7, поблизу будинку № 37 по вул. Олекси Тихого, виїхав на смугу зустрічного руху і скоїв лобове зіткнення з належним позивачу автомобілем HONDA CR-V з державним номерним знаком АН3377ІТ 2007 року випуску, яким на той момент керував водій ОСОБА_8, внаслідок чого автомобіль позивача отримав значні механічні ушкодження. Крім цього, позивач зазначає, що внаслідок пошкодженням його автомобіля відповідачами йому було завдано моральної шкоди, яка виявилася в тому, що він тривалий час не міг керувати своїм автомобілем, що призвело до порушення його усталеного життєвого укладу, оскільки він був вимушений пересуватися громадським транспортом, відвідувати поліцію, товарознавця, станцію технічного обслуговування суд та адвоката з метою домогтися відновлення своїх прав та відшкодування завданих збитків. В звязку з цим, він був у пригніченому стані та перебував у постійній нервовій та психологічній напрузі. Враховуючи викладене та на підставі ст. ст. 16, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, позивач просить суд стягнути на свою користь завдані йому ОСОБА_3 та ОСОБА_7 матеріальні збитки по 45 446 грн. 20 коп. з кожного, моральну шкоду в сумі по 5 000 грн. з кожного, а також судовий збір.

ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, проте його неявка відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, оскільки зявився його представник адвокат ОСОБА_2, що діє на підставі ордеру серії ДН № 000,4111 від 15 грудня 2017 року, договору-доручення про надання правової допомоги від 07 листопада 2017 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2039, який надав пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4, що діє на підставі ордеру серії АА № 116716 від 11 грудня 2017 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4494 та Договору про надання юридичних послуг від 11 грудня 2017 року, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_6 Поряд з цим ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав, в тому числі, й свою вину у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 19 вересня 2017 року; пояснив, що він автомобіль ВАЗ 2107 з номерним знаком АН1553АА разом з полісом страхування цивільно-правової відповідальності на імя ОСОБА_9 отримав у фактичне користування від ОСОБА_9, який, в свою чергу, володів цим автомобілем на підставі довіреності, виданої йому ОСОБА_7; жодних правовідносин з приводу даного автомобілю безпосередньо між ним та ОСОБА_7 не існувало, жодного договору страхування своєї цивільно-правової відповідальності як власника наземного транспортного засобу він не укладав. Крім того, ОСОБА_3 зазначив, шо ОСОБА_9, надаючи

йому автомобіль ВАЗ 2107 з номерним знаком АН1553АА у користування, не цікавився наявністю у нього водійського посвідчення на керування транспортним засобом тієї категорії, до якої відноситься цей автомобіль. До того ж, представником відповідача до суду було надано відзив на позовну заяву, у якому зазначено наступне. По-перше, ОСОБА_3 не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом тієї категорії, до якої належить легковий автомобіль ВАЗ 32107 з державним номерним знаком АН1553АА. По-друге, відповідно до приписів ст. ст. 1187, 1188 ЦК України шкоду, завдану позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повинен відшкодовувати саме власник автомобілю, керування яким призвело до такої дорожньо-транспортної пригоди, яким є ОСОБА_7, а не особа, яка вказаним транспортним засобом керувала, оскільки обовязок відшкодування шкоди покладається саме на власника або володільця джерела підвищеної безпеки, яким завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Сторона відповідача у своєму відзиві також вказує на відсутність в матеріалах справи висновку автотехнічної експертизи, який в повній мірі встановлює механізм дорожньо-транспортної пригоди та її елементи, а також відповідність дій водіїв транспортних засобів у даній дорожній ситуації технічним вимогам та вимогам правил дорожнього руху України. Сторона відповідача у відзиві зазначає, що саме водій автомобіля HONDA CR-V з державним номерним знаком АН 3377 ІТ винен у ДТП, що сталося 19 вересня 2017 року, оскільки обєми пошкоджень транспортних засобів, а також гальмівний шлях автомобіля позивача, зазначений у схемі ДТП, свідчить про перевищення водієм зазначеного автомобіля дозволеної швидкості руху. Крім того, ОСОБА_3 вказує, що висновок експертного авто-товарознавчого дослідження № 205-17 від 22 вересня 2017 року, долучений позивачем до своєї позовної заяви, не є належним доказом, оскільки у ньому не зазначено внаслідок чого його автомобіль набув механічних пошкоджень. Поряд з цим, ОСОБА_3 зазначає, що автомобіля ВАЗ 32107, яким, як зазначено у постанові суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, він керував, не існує і ніколи не існувало. Таким чином, сторона відповідача вважає факт пошкодження автомобіля позивача з вини ОСОБА_3 не доведеним, а тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в частині, що стосується ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_7, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, натомість оскільки в судове засідання зявився його представник адвокат ОСОБА_5, що діє на підставі ордеру серії АА № 110965 від 22 грудня 2017 року, суд, враховуючи приписи до п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України приходить до переконання, що його неявка не перешкоджає розгляду справи. ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що оскільки автомобіль ВАЗ 2107 з номерним знаком АН1553АА вибув з володіння ОСОБА_7 на законній правовій підставі, а саме шляхом передання його за довіреністю ОСОБА_9, який, до того ж, застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власника цього наземного транспортного засобу, то ОСОБА_7 не несе жодної відповідальності за шкоду, завдану третім особам внаслідок керування даним автомобілем. На цій підставі ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_6 в частині, що стосується ОСОБА_7

Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2017 року, яка набула законної сили 24 жовтня 2017 року, по справі № 243/8459/17, провадження № 3/243/1786/2017, ОСОБА_3 було визнано винним в порушенні п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, яке виявилося в тому, що він 19 вересня 2017 року о 10 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ 2107 з державним номерним знаком АН1553АА по сухому асфальтному покриттю поблизу будинку № 37 по вул. Тихого Олекси з боку вул. Свободи у м. Словянськ в напрямку м. Краматорськ, відволікся від керування та виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого скоїв лобове зіткнення з автомобілем HONDA CR-V з державним номерним знаком АН3371ІТ під керуванням ОСОБА_8, який рухався в зустрічному напрямку.

З висновку КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Словянська» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 218 від 19 вересня 2017 року, слідує, що у ОСОБА_8 під час проведення огляду 19 вересня 2017 року о 14 годині 41 хвилині ознак спяніння не виявлено.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО № 759052 легковий автомобіль HONDA CR-V з державним реєстраційним номером АН3377ІТ 2007 року випуску, який належить до категорії «В», на праві власності належить позивачу по справі ОСОБА_6

Згідно посвідчення водія серії ВАН № 324497, що ОСОБА_8 має дозвіл, в тому числі, на керування транспортними засобами категорії «В».

З полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0576172 від 11 червня 2017 року вбачається, що цивільно-правова

відповідальність ОСОБА_6, як власника наземного транспортного засобу HONDA CR-V з державним номерним знаком АН3377ІТ 2007 року випуску, застрахована з 00-00 годин 11 червня 2017 року по 10 червня 2018 року.

В той же час, в судовому засіданні було встановлено, що автомобіль марки ВАЗ 2107 з реєстраційним номером АН1553АА станом на 19 вересня 2017 року на праві власності належав ОСОБА_7

Поряд з цим, згідно довіреності, виданої ОСОБА_7 04 березня 2017 року ОСОБА_9, посвідченої приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованою в реєстрі за № 245, ОСОБА_7, якому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № 416676, виданого 20 квітня 2005 року МРЕВ м. Краматорська в Донецькій області, належить автомобіль марки ВАЗ 2107, шасі (кузов, рама) № ХТА210700G0187646 з реєстраційним номером АН1553АА, надав його у користування ОСОБА_9 та уповноважив його вчиняти від свого імені дії, повязані з користуванням та розпорядженням вищевказаним автомобілем.

Крім того, з посвідчення водія серії ВВТ № 184719 слідує, що ОСОБА_9 має право на керуванням автомобілем тієї категорії, до якої належить автомобіль марки ВАЗ 2107 з реєстраційним номером АН1553АА.

Відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3958780 від 12 квітня 2017 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9, як власника наземного транспортного засобу ВАЗ 2107 з державним номерним знаком АН1553АА, застрахована з 00-00 годин 12 квітня 2017 року по 11 квітня 2018 року.

Пунктом 2.2 розділу 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

За таких обставин суд приходить до переконання, що станом на 19 вересня 2017 року, тобто на час, коли трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 2107 з державним номерним знаком АН1553АА та автомобіля HONDA CR-V з державним номерним знаком АН3371ІТ, автомобіль ВАЗ 2107 з державним номерним знаком АН1553АА вже вибув з володіння ОСОБА_7, який на законній правовій підставі передав його ОСОБА_9, внаслідок чого саме ОСОБА_9 у вказаний час і був його володільцем, який, як було встановлено в судовому засіданні, і передав його у фактичне користування відповідачу ОСОБА_3

Поряд з цим, з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 492628 від 19 вересня 2018 року слідує, що 19 вересня 2017 року о 10 годині 50 хвилин ОСОБА_3, який керуючи автомобілем ВАЗ 2107 з державним номерним знаком АН1553АА став учасником дорожньо-транспортної пригоди поблизу будинку № 37 по вул. Тихого Олекси з боку вул. Свободи у м. Словянськ в напрямку м. Краматорськ Донецької області, не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 не лише на час, коли трапилася вищезазначена дорожньо-транспортна пригода, не мав при собі посвідчення на право керування відповідним транспортним засобом, а взагалі не має такого посвідчення.

В той же час, відповідно до пп. «ґ» п. 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню відповідно до вимог розділу 24 цих Правил.

Частиною першою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана, зокрема, з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 4 цієї статті визначено, що якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Так, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3, взагалі не маючи посвідчення водія на керування транспортним засобом тієї категорії, до якої належить автомобіль ВАЗ 2107 з державним номерним знаком АН1553АА, отримав його не безпосередньо від ОСОБА_7, а заволодів ним, коли він був у користуванні та розпорядженні ОСОБА_9, суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_7 не несе

відповідальності за збитки, спричинені ОСОБА_6 ОСОБА_3, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 19 вересня 2017 року о 10 годині 50 хвилин поблизу будинку № 37 по вул. Тихого Олекси з боку вул. Свободи у м. Словянська в напрямку м. Краматорськ Донецької області.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що жоден з учасників справи не заявив клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_9, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо притягнення його до цивільно-правової відповідальності за збитки, завдані ОСОБА_3 позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19 вересня 2017 року за вищевказаних обставин.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідні збитки повинен відшкодовувати відповідач ОСОБА_3

Надаючи оцінку доводам адвоката ОСОБА_4 щодо того, що постанова Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2017 року, яка набула законної сили 24 жовтня 2017 року, по справі № 243/8459/17, провадження № 3/243/1786/2017 не є належним доказом вини ОСОБА_3 у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді, суд виходить з приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України, відповідно до якої постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, суд критично ставиться до доводів сторони відповідача ОСОБА_3, що у вищенаведеній постанові зазначено про керування відповідачем автомобілем ВАЗ 32107, якого не існує і ніколи не існувало, внаслідок чого дану постанову не можна вважати доказом вини ОСОБА_3, оскільки вказаний у постанові номер «32107» як номер автомобіля ВАЗ, суд розцінює як описку, адже обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_3 19 вересня 2017 року керував саме автомобілем ВАЗ 2107.

З вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З квитанції до прибуткового касового ордеру № 71 від 20 вересня 2017 року вбачається, що вартість проведення розрахунку шкоди, завданої автомобілю HONDA CR-V з державним номерним знаком АН3377ІТ, сплачена ОСОБА_8, становить 650 грн.

Згідно з актом огляду колісного транспортного засобу № 205, складеного 20 вересня 2017 року експертом авто-товарознавцем ОСОБА_11, висновком експертного авто-товарознавчого дослідження № 205-17 від 20 вересня 2017 року, вартість матеріальних збитків з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, спричинених власнику автомобіля HONDA CR-V з державним номерним знаком АН 3377 ІТ, на час проведення авто-товарознавчого дослідження складає 90 892 грн. 39 коп.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_3, викладені у його відзиві на позовну заяву, щодо того, що висновок експертного авто-товарознавчого дослідження № 205-17 від 22 вересня 2017 року, долучений позивачем до своєї позовної заяви, не є належним доказом, оскільки у ньому не зазначено внаслідок чого автомобіль позивача набув механічних пошкоджень. Так, пошкодження, автомобіля HONDA CR-V з державним номерним знаком АН3377ІТ, зазначені у вищенаведеному акті огляду колісного транспортного засобу № 205 від 20 вересня 2017 року цілком відповідають пошкодженням цього автомобіля, вказаним у схемі місця ДТП до протоколу про адміністративне право рушення серії БР № 239540 від 19 вересня 2018 року, в тому числі на підставі якого ОСОБА_3 було притягнуто постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2017 року до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 вересня 2017 року, становить 90 892 грн. 39 коп.

У висновку Верховного Суду, викладеного 14 лютого 2018 року у постанові по справі № 754/1114/15-ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обовязковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, зазначено, що у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред'явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

В той же час, приймаючи до уваги, ту обставину, що ОСОБА_6 предявив позов до

ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого як власника наземного транспортного засобу не застрахована, а також враховуючи приписи ч. 1 ст. 13 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, та в межах заявлених нею вимог, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду, саме у тому розмірі, який визначив сам позивач у своїй позовній заяві, яка становить 45 446 грн. 20 коп.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_6 в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди, то суд при їх вирішенні керується наступним.

Частиною першою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З пункту 3 частини 2 статті 23 ЦК України слідує, що моральна шкода, в тому числі, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_7 не причетний до заподіяння шкоди автомобілю позивача, а тому й підстави для стягнення з нього моральної шкоди на користь ОСОБА_6 відсутні.

Що ж стосується наявності підстав для стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь позивача, то суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.ч. 3-5 ст 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд, враховуючи доведеність стороною позивача в судовому засіданні наявності у ОСОБА_6 душевних страждань у зв'язку із пошкодженням його транспортного засобу, виходячи з засади розумності, виваженості та справедливості, приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

При вирішенні питання про стягнення з відповідачів судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, враховуючи задоволення позовних вимог ОСОБА_6 тільки в тій частині, що стосується відповідача ОСОБА_3, суд приймаючи до уваги сплату позивачем судового збору у сумі 1 008 грн. 92 коп., вважає необхідним стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір у сумі 504 грн. 46 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-268, 273 ЦПК України, ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 (колишня назва ОСОБА_12)АДРЕСА_1, матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 45 446 (сорок пять тисяч чотириста сорок шість) гривень 20 копійок, моральну шкоду у сумі 5 000 (пять тисяч) гривень та судовий збір у сумі 504 (пятсот чотири) гривні 46 копійок, а всього: 50 950 (пятдесят тисяч девятсот пятдесят) гривень 66 копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику)

учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 листопада 2018 року.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_13