ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року

м.Суми

Справа №592/2067/17

Номер провадження 22-ц/788/553/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1;

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», Сумська міська рада, виконавчий комітет Сумської міської ради;

третя особа - Об'єднана первинна організація профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське МНВО»;

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2018 року в складі судді Косолап М.М., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 13 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в:

21 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 1987 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське МНВО». 22 червня 1998 року був звільнений з зазначеного товариства відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

26 лютого 1992 року відповідно до ордеру № 70 на сім'ю у складі 4-х осіб йому була виділена кімната у гуртожитку, розташованому по вул. Курська, 119 в м. Суми. При звільненні з роботи він подав заяву особисто директору ПАТ «Сумське МНВО» з персоналу соціальних питань з проханням передати його облікову справу на отримання житла до Сумської міської ради, проте облікова справа до цього часу знаходиться на підприємстві.

У 1995 році шлюб між ним та дружиною було розірвано, остання скасувала реєстрацію та змінила місце проживання, в результаті чого він залишився проживати в кімнаті один. У лютому 1999 року, не знайшовши роботи, він виїхав до Росії де пробув менше двох місяців, при цьому, всі свої речі залишив в кімнаті.

Після повернення виявив, що його кімната вже надана іншим людям. На його запити адміністрація ПАТ «Сумське МНВО» повідомила, що він був виселений з кімнати у гуртожитку, як особа, яка втратила зв'язок з підприємством.

Після його неодноразових скарг до правоохоронних органів, у грудні 2000 року йому тимчасово надано койко-місце АДРЕСА_2, де він і проживає на даний час.

Вважаючи, що його облікова справа передана від ПАТ «Сумське МНВО» до Сумської міської ради, він мав надію на отримання житла відповідно до норм ЖК України та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», але тільки у 2016 році дізнався, що облікова справа до Сумської міської ради не передавалася, а він перебуває на квартирному обліку у міській раді з 20 березня 2001 року за № 11766 і тільки з 17 березня 2015 року за № 1503 на позачергове забезпечення житлом, як інвалід війни.

Просив зобов'язати ПАТ «Сумське МНВО» у встановленому порядку передати його облікову справу до Сумської міської ради на дату вступу рішення у законну силу; зобов'язати Сумську міську раду переглянути черговість перебування його на обліку для забезпечення житловою площею з врахуванням періоду з дня взяття на облік у ПАТ «Сумське МНВО» - 17 жовтня 1988 року по дату взяття на облік у міській раді 20 березня 2001 року та надати йому житло з урахуванням перерахунку часу перебування на квартирному обліку.

09 червня 2017 року позивач подав суду заяву про доповнення позовних вимог та просив, крім викладених в позовній заяві вимог, зобов'язати відповідачів нарахувати та сплатити компенсацію за незабезпечення його та членів його сім'ї житловою площею за середньою ринковою вартістю одного квадратного метра в м. Суми станом на момент виплати компенсації.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 про зобов'язання ПАТ «Сумське МНВО» у встановленому порядку передати його облікову справу до Сумської міської ради невідкладно на дату вступу рішення по даній справі у законну силу; зобов'язання Сумської міської ради переглянути черговість перебування на обліку для забезпечення житловою площею з нарахуванням періоду з дня взяття на облік у ПАТ «Сумське МНВО» - 17 жовтня 1988 року по дату взяття на облік у міській раді - 20 березня 2001 року, надати житло на підставі п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням перерахунку часу перебування на квартирному обліку; зобов'язання нарахувати та сплатити компенсацію незабезпечення його та його родини житловою площею за середньою ринковою вартістю одного квадратного метра в м. Суми станом на момент виплати компенсації, залишений без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції навмисно ухилився від розгляду справи по суті і не здійснив заочного розгляду справи. При цьому, суд жодного разу не встановлював поважність причин відсутності представників відповідачів в судових засіданнях.

Крім того, суд не встановив, хто являється власником будинку по АДРЕСА_2, де знаходяться документи, які підтверджують хто і на якій підставі здійснює облік громадян, що потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника ОСОБА_2, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 26 листопада 1987 року по 22 червня 1998 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське МНВО», звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 24).

Позивач приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, є учасником бойових дій, інвалідом ІІ групи та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 8-10, 25, 64, 66).

Згідно із свідоцтвом про народження, позивач є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 65, 80).

За заявою ОСОБА_1 від 17 жовтня 1988 року спільним рішенням адміністрації та комітету профспілки ПАТ «Сумське МНВО» його сім'я у складі 4-х осіб включена до списків квартирного обліку на отримання житлової площі першочергово (учасник бойових дій в ДРА). Рішенням адміністрації і комітету профспілки підприємства від 26 лютого 1992 року, протокол № 58, родині позивача першочергово надана квартира у малосімейному гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 16,3 кв.м без зняття з квартирного обліку. Рішенням адміністрації і комітету профспілки підприємства від 01 грудня 1998 року № 88, на підставі ст. 40 ЖК України, позивача виключено зі списків квартирного обліку на отримання житлової площі як звільненого з підприємства за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням 22 червня 1998 року (а.с. 14).

14 серпня 1999 року ОСОБА_1 звертався зі скаргою до прокурора м. Суми щодо порушення його житлових прав - виділення кімнати АДРЕСА_1, в якій він зареєстрований, іншим мешканцям (а.с. 67).

30 листопада 2000 року ПАТ «Сумське МНВО ім. Фрунзе» ОСОБА_1 видало ордер № 59 на ліжко-місце в кімнаті № НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_2, м. Суми (а.с. 68).

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 18 грудня 2001 року № 707 гуртожитку по АДРЕСА_2 в м. Суми наданий статус будинку для проживання малих сімей та передано у комунальну власність територіальної громади міста Суми (а.с. 37-38).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 35 від 21 січня 2003 року житловий будинок АДРЕСА_2 переданий на баланс Сумської міської ради (а.с. 137).

ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Сумської міської ради у списку першочергового надання житла з 20 березня 2001 року за № 2067, як учасник бойових дій (а.с. 15).

Згідно з довідкою Управління обліку, розподілу та приватизації житла № 571/11.04-09 від 03 серпня 2016 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку для одержання державного житла у виконавчому комітеті Сумської міської ради з 20 березня 2001 року за № 11766 загальної черги та з 17 березня 2015 року за № 1503 - пільгової-позачергової (інвалід війни), складом сім'ї троє осіб (а.с. 13).

Відповідно до довідки Управління обліку, розподілу та приватизації житла № 110/11.04-09 від 24 березня 2017 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку для одержання державного житла у виконавчому комітеті Сумської міської ради з 20 березня 2001 року за № 11636 загальної черги та з 17 березня 2015 року за № 1378 - пільгової-позачергової, складом сім'ї троє осіб (а.с. 172).

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог мотивоване тим, що позивачем не надано суду допустимих та достовірних доказів на підтвердження його звернення до ПАТ «Сумське НВО» щодо передачі облікової справи на отримання житла до Сумської міської ради після звільнення у 1998 році з підприємства і про цю обставину він не зазначав у своїх неодноразових зверненнях про порушення житлових прав. У зв'язку з припиненням трудових відносин ОСОБА_1 з ПАТ «Сумське МНВО», він знятий з квартирного обліку на підприємстві відповідно до діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а тому підстави для передачі облікової справи до виконавчого комітету Сумської міської ради із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку та у списках осіб, які користуються правом першочергового одержання житла, перегляду Сумською міською радою черговості перебування на обліку та покладення обов'язку на відповідачів сплатити компенсацію за незабезпечення житловою площею, відсутні. Переважного права перед іншими громадянами пільгової як і він категорії, які перебувають перед ним у черзі та мають рівні права на отримання житла у позачерговому порядку, ОСОБА_1 не має.

Такі висновки суду узгоджується з матеріалами справи та відповідають вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 43 ЖК України, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 40 ЖК України, громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів від 11 грудня 1984 № 470 (далі - Правила).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку із припиненням трудових відносин з ПАТ «СМНВО» 22 червня 1998 року, ОСОБА_1 було правомірно знято з квартирного обліку на підприємстві на підставі п. 3 ч. 2 ст. 40 ЖК УРСР, підпункту 3 пункту 26 Правил (припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи). При цьому, підстави для збереження права ОСОБА_1 перебувати на квартирному обліку, визначені у пункті 29 Правил (вихід на пенсію, призов на строкову військову службу, направлення підприємством на навчання, перебування у трудових відносинах з підприємством іншого члена сім'ї), відсутні.

Отже, і підстави для передачі його облікової справи до виконавчого комітету Сумської міської ради із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку та у списках осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, визначені у пункті 31 Правил (ліквідація обліку за місцем роботи, переїзд з одного району міста до іншого), також відсутні.

За встановлених обставин, суд не вбачав підстав для зобов'язання ПАТ «СМНВО» передати облікову справу позивача до Сумської міської ради та зобов'язання Сумської міської ради переглянути черговість перебування його на обліку для забезпечення житловою площею з врахуванням періоду з дня взяття на облік - 17.10.1988 р. по дату взяття на облік у міській раді - 20.03.2001 р. та покладення на ПАТ «СМНВО» обов'язку нарахувати та сплатити компенсацію за незабезпечення його та його сім'ю житловою площею за середньою ринковою вартістю одного квадратного метра в м. Суми станом на момент виплати компенсації і у задоволенні позову в цій частині відмовив обґрунтовано.

Вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання Сумську міську раду надати йому житло, а у разі неможливості, сплатити йому компенсацію за незабезпечення житловою площею за середньою ринковою вартістю одного квадратного метра в м. Суми, місцевий суд також правильно залишив без задоволення, як необґрунтовані.

Позивач, як інвалід війни, має право на позачергове одержання житлової площі на підставі п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 17 березня 2015 року на підставі поданої зави включений в окремий список осіб, які користуються правом позачергового одержання житлової площі і повинен бути забезпечений житловою площею протягом двох років.

Проте, як вбачається з наданої суду довідки Управління обліку, розподілу та приватизації житла з 17 березня 2015 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у виконавчому комітеті Сумської міської ради для одержання державного житла позачергової черги, як інвалід війни за № 1378, складом сім'ї троє осіб (а.с. 172).

Враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції, що задоволення позову призведе до порушення прав інших осіб, які перебувають на квартирному обліку та мають аналогічну пільгу, як і позивач, та рівні з ним права на позачергове отримання житла, є законним та обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам справи.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не встановив, хто і на якій підставі здійснює облік громадян, що потребують поліпшення житлових умов, є безпідставним, оскільки порядок взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов врегульований ст. ст. 36, 39, 42 ЖК України.

Твердження представника позивача про те, що суд не встановлював поважність причин відсутності представників відповідачів у попередніх судових засіданнях і необхідно було проводити заочний розгляд справи, не заслуговують на увагу, оскільки в справі є їх клопотання про перенесення розгляду справи з підстав, які суд визнав поважними. Крім того, при розгляді справи 05 лютого 2018 року в судовому засіданні був присутній представник двох відповідачів, а саме Сумської міської ради та виконавчого комітету Сумської міської ради ОСОБА_6

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та дотримані процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик