Дата документу 07.06.2018
Справа № 320/4361/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«07» червня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Колодіної Л.В.,

присяжних ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Арифовій Л.А.,

за участю: прокурора Джавоян О.Р.,

представника заявника ОСОБА_3,

лікаря-психіатра ОСОБА_3,

особи, відносно якої ставиться питання про госпіталізацію ОСОБА_4,

законного представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за заявою КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу в примусовому порядку,

В С Т А Н О В И В:

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла заява КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу в примусовому порядку.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, був доставлений бригадою швидкої допомоги у супроводі матері до приймального покою КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, був оглянутий лікарем відділення та госпіталізований до чоловічого психонаркологічного відділення.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на диспансерному обліку у психіатра з 2013 року з приводу розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження центральної нервової системи та тлі інтелектуального зниження. Визнаний інвалідом II групи. 06.06.2018 року був оглянутий судово-психіатричною експертною комісією за висновком якої діагноз був змінений на легку розумову відсталість в ступені вираженої дебільності з порушеннями поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку, галюцинаторний синдром в анамнезі. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 24.06.2014 року ОСОБА_4 був визнаний недієздатним, опікуном призначена мати хворого ОСОБА_5. Останнє лікування в стаціонарі з 09.12.2016 року до 09.02.2017 року. Раніше чотири рази лікувався у чоловічому психонаркологічному відділенні з приводу агресивної поведінки, на тлі якої мали місця погрози фізичної розправи на адресу родичів. 06.06.2018 року о 09 годині 50 хвилин ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, був доставлений лікарем швидкої медичної допомоги ОСОБА_6 у супроводі матері-опікуна та госпіталізований за добровільною інформованою згодою опікуна ОСОБА_5, у звязку з чим Комунальна установа «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради вимушена звернутись до суду з цією заявою.

Представник КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради ОСОБА_3 в судовому засіданні наполягала на задоволенні заяви.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала заяву КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, просила госпіталізувати сина ОСОБА_4 у звязку зі змінами психічного стану.

Лікар-психіатр ОСОБА_3 у судовому засіданні просила задовольнити заяву та підтвердила той факт, що стан хворого ОСОБА_4 становить загрозу для оточуючих та для себе особисто.

В судовому засіданні особа, відносно якої ставиться питання про госпіталізацію в психіатричне відділення - ОСОБА_4, пояснив, що його оточують вбивці.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» про примусову госпіталізацію ОСОБА_4.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, письмові документи, заслухавши думку прокурора, вважає, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

Як вбачається з вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на диспансерному обліку у психіатра з 2013 року з приводу розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження центральної нервової системи та тлі інтелектуального зниження.

За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.06.2014 року ОСОБА_4 визнаний недієздатним та опікуном призначена мати хворого ОСОБА_5 /а.с.4/.

Останнє лікування в стаціонарі ОСОБА_4 - з 09.12.2016 року до 09.02.2017 року. Раніше чотири рази лікувався у чоловічому психонаркологічному відділенні з приводу агресивної поведінки, на тлі якої мали місця погрози фізичної розправи на адресу родичів.

Госпіталізований за добровільною інформованою згодою опікуна ОСОБА_5 у психіатричний заклад.

Згідно копії заяви ОСОБА_5 від 06.06.2018 року, яка є опікуном ОСОБА_4, вона просить госпіталізувати свого сина ОСОБА_4 у звязку з неадекватною поведінкою, які виразились в тому, що хворий став дуже агресивним, почав виявляти маячні ідеї відношення до неї. Погрожував фізичною розправою /а.с.6/.

Відповідно до вимог ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. У заяві фізичної особи або її законного представника про припинення амбулаторної психіатричної допомоги чи госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку мають бути зазначені обставини і докази, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Згідно висновку ЛКК від 06.06.2018 року встановлено, що хворий ОСОБА_4 знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: «Легка розумова відсталість у ступені вираженої дебільності з порушеннями поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку, галюцинаторний синдром в анамнезі» /а.с.7/. Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_4 страждає на психічне захворювання та вважає за необхідне госпіталізувати хворого ОСОБА_4 для стаціонарного обстеження та лікування.

Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (е) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою".

У Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Обєднаних Націй "Принципи захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги" від 18 лютого 1992 року № 46/119 визначено, що примусова госпіталізація чи затримання пацієнтів спочатку має відбуватися на короткий строк, встановлений національним законодавством, для обстеження і попереднього лікування до розгляду такої госпіталізації чи затримання контрольним органом, яким має бути суд чи інший незалежний та безсторонній орган (принципи 16, 17).

Аналіз наведених міжнародних документів дає підстави для висновку про необхідність здійснення судового контролю над втручанням у право на свободу та особисту недоторканність психічнохворої особи під час його госпіталізації до психіатричного закладу без його згоди.

Аналізуючи вищевикладені обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви КУ«Мелітопольський психіатричний диспансер» та госпіталізації в психіатричне відділення у примусовому порядку ОСОБА_4.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 212, 214, 279-282, 339-340 ЦПК України, ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", суд

В И Р І Ш И В:

Заяву КУ«Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу в примусовому порядку задовольнити в повному обсязі:

Госпіталізувати до психіатрично-наркологічного відділення чоловіче КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради у примусовому порядку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Зобовязати Головного лікаря КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради ОСОБА_7 у місячний термін повідомити Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області про результати госпіталізації у примусовому порядку до психіатрично-наркологічного відділення чоловіче КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.В. Колодіна

Присяжні: ОСОБА_1

ОСОБА_2