Справа № 186/799/18
Провадження номер № 2/0186/294/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі Кравченко А.Г.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи державний нотаріус Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, Виконавчий комітет Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання заповіту нікчемним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1, треті особи державний нотаріус Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, Виконавчий комітет Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання заповіту нікчемним.

В обґрунтування позову зазначає, що 02 листопада 2017 року помер його батько ОСОБА_5. Перед смертю, а саме 02 січня 2007 року його батько склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №1. Відповідно до даного заповіту, померлий заповів йому дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Одна з цих ділянок була успадкована батьком після смерті матері, а інша - його особиста.

Після смерті батька, він звернувся до державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, з заявою про прийняття спадщини за заповітом, але йому було повідомлено, що попередній заповіт від 02 січня 2007 року, було скасовано новим заповітом від 15 вересня 2010 року, яким його батько ОСОБА_5 заповів усе належне йому майно - ОСОБА_1. Заповіт на ОСОБА_1 також було посвідчено секретарем сільської ради ОСОБА_6, та зареєстровано в реєстрі за №71.

Даний заповіт, він вважає нікчемним з наступних підстав.

Його батьки утворили спільну сім'ю вже маючи по одній дитині від першого шлюбу: у матері був Григорій, у батька - ОСОБА_1. Від шлюбу у батьків народилося ще троє дітей: ОСОБА_3, Олена і Валентина. Маючи у власності по земельній ділянці та житловий будинок батьки за життя розподілили своє майно між ними наступним чином: земельну ділянку, що належить матері, розподілити між Григорієм, ОСОБА_3, Оленою і Валентиною; батькову земельну ділянку - між ОСОБА_1, ОСОБА_3, Оленою і Валентиною, а житловий будинок - ОСОБА_1, оскільки він господарює в ньому.

Після смерті матері вони всі відмовились від спадщини на користь батька, щоб уникнути дрібнення спадкового майна та зайвих матеріальних витрат. Розподіл майна після смерті батька повинен був бути скоригований шляхом оформлення заповітів. За домовленістю між дітьми, земельні ділянки батько заповість ОСОБА_3, а кошти від їх використання ОСОБА_3 як спадкоємець, буде ділити відповідно до домовленості, а будинок залишиться ОСОБА_1, оскільки ніхто з дітей на нього не претендує.

Заповіт, складений батьком 15 вересня 2010 року вніс свої корективи в їх плани і зіпсував родинні стосунки між ними.

До останнього моменту ОСОБА_1 погоджувався на відступлення хоча б однієї земельної ділянки на його користь, а згодом відмовився і залишив його з сестрами і нащадками померлого Григорія, без нічого. Після батьків вони не отримали нічого, хоча їх воля була іншою.

Вважає, що останній заповіт, батько складав на ОСОБА_1, маючи намір заповісти йому житловий будинок, як і домовлялися, але із-за непрофесійності секретаря виконавчого комітету, заповіт був складений по шаблону на все майно. Вважає, що секретар не вжила всіх необхідних заходів та не виконала передбачених законодавством процедур під час оформлення та посвідчення заповіту від 15 вересня 2010 року.

На час посвідчення заповіту 15 вересня 2010 року, вимоги щодо процедури нотаріального посвідчення правочинів посадовою особою органу місцевого самоврядування визначалися Законом України «Про нотаріат», ОСОБА_7 про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищах, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08. 1994 року № 22/5.

Відповідно до п. 33 ОСОБА_7 про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Мінюсту України N 22/5 від 25.08.94, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 1994 року N 256/466 (в редакції станом на дату складання заповіту від 15.09.2010 року) - надалі ОСОБА_7, посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу (1540-06) і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету.

Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Відповідно до п.35 ОСОБА_7 посадова особа виконавчого комітету при посвідченні заповіту зобов'язана роз'яснити заповідачу зміст статті 535 Цивільного кодексу.

ОСОБА_7 затверджено посвідчувальний напис на заповіті, в якому в обов'язковому порядку повинна бути зазначена фраза: «Заповіт підписано громадянином у моїй присутності»

Аналізуючи зміст заповіту від 15 вересня 2010 року, ним було виявлено, що в графі «ПІДПИС» зазначено лише розшифровку підпису «Батечко Семен Андрійович», а сам підпис «Батечко» (так батько підписувався і в паспорті і на заповіті від 02 січня 2007 року) відсутній. Крім того, в посвідчувальному написі на заповіті відсутня і фраза: «Заповіт підписано громадянином у моїй присутності» (прізвище, ім'я, по батькові заповідача).

Тобто, секретар виконкому не підтвердила, що заповіт підписано ОСОБА_5, у звязку з чим, не було дотримано затвердженої ОСОБА_7 форми посвідчувального напису на заповіті.

Крім того, на його думку, секретарем виконкому не було роз'яснено зміст ст.ст. 1234,1241,1254 ЦК України і заповіт не був прочитаний батьком, оскільки у ньому зазначено, що «Зміст ст.ст. 1234,1241,1254 Цивільного кодексу України мені нотаріусом роз'яснено». Якби заповіт читав його батько особисто чи хтось інший, то звернули б увагу на те, що ніякого нотаріуса, який роз'яснює зміст статей, поряд не має і що це повинен був робити секретар, який посвідчує заповіт, а не невідомий нотаріус.

Враховуючи викладене, вважає, що заповіт від 15 вересня 2010 року складений секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області та зареєстрований у реєстрі за №71, є нікчемним в силу ч.1 ст.1257 ЦК України.

Державний нотаріус прийняв заповіт складений на користь відповідача від 15 вересня 2010 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області ОСОБА_6, та зареєстрований у реєстрі за №71, до відома та оформлення спадщини, у зв'язку з чим в даній ситуації виник спір.

Він намагався вжити заходів досудового врегулювання спору шляхом відступлення відповідачем на його користь однієї земельної ділянки, але відповідач не погодився.

Просить суд визнати заповіт ОСОБА_5 від 15 вересня 2010 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області ОСОБА_6, та зареєстрованого у реєстрі за №71, нікчемним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник за дорученням ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, прохали суд позовні вимоги задовольнити. Крім того представник позивача ОСОБА_2 пояснила суду, що вони прохають визнати заповіт ОСОБА_5 посвідчений 15 вересня 2010 року нікчемним у звязку з порушенням процедури його посвідчення, а також у звязку з невідповідністю його форми, формі встановленій законодавством. Конкретні факти порушення форми та процедури посвідчення заповіту зазначені ними в позові.

Відповідач ОСОБА_1 заявлені вимоги не визнав посилаючись на те, що він їх вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Аналізуючи предмет позову, для правильного, неупередженого та все бічного розгляду справи, суду необхідно встановити наступні обставини, які визначені у ст.1257 ЦК України.

1.Чи мала право секретар виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 скласти заповіт на користь ОСОБА_1?

2.Чи відповідає заповіт вимогам Закону щодо його форми та посвідчення?

По першому пункту відповідач зазначив наступне.

Відповідно до Єдиного реєстру нотаріусів, який розміщено на офіційному сайті Міністерства Юстиції України, в селі Миколаївка, Васильківського району, Дніпропетровської області відсутній державний та приватний нотаріус. Доказами, які додані до позовної заяви цей факт не спростовується.

Тобто в силу ст. 1251 ЦК України, секретар виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 мала право на посвідчення заповіту ОСОБА_5 від 15.09.2010 року на його користь.

Загальні вимоги до форми заповіту визначені статтею 1247 ЦК України (в редакції, що діяла на час складання заповіту):

-заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення;

-заповіт має бути особисто підписаний заповідачем;

-заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіт від 15 вересня 2010 року складено у письмовій формі на паперовому носії; місце та час його складання визначено та чітко вказано: село Миколаївка, Васильківського району, Дніпропетровської області, пятнадцятого вересня дві тисячі десятого року.

Текст заповіту підписано особисто заповідачем про що, в тексті заповіту міститься наступна фраза: «Заповіт прочитано мною особисто та власноручно мною підписано у присутності секретаря сільської ради у приміщенні сільської ради (село Миколаївка) о 10.30 год.»

Той факт, що в графі «Підпис» відображено підпис батька як «Батечко Семен Андрійович» пояснюється його похилим віком. Він ніколи не мав короткого підпису. Іноді просто писав своє прізвище, як в заповіті від 02 січня 2007 року (наданого позивачем), іноді просто писав своє прізвище, імя та по батькові повністю. На момент підписання заповіту йому було 82 роки та він останнім часом так і розписувався. Найголовніше, що цей запис він зробив власноручно.

Оскаржуваний заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області ОСОБА_6, про що в тексті заповіту мається відповідний запис: «Село Миколаївка, Васильківського району, Дніпропетровської області, Україна. Пятнадцятого вересня дві тисячі десятого, цей заповіт посвідчено мною, ОСОБА_6 секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. Зареєстровано в реєстрі № 71. Печатка.»

Посилання позивача, що посвідчуваний напис не містить фрази: «Заповіт підписано громадянином у моїй присутності», є підставою для визнання заповіту нікчемним за ч.1 ст.1257 ЦК України, не зовсім відповідає дійсності, оскільки вказана фраза міститься в тексті заповіту (абзац четвертий) та не спростовує по своїй суті процедуру посвідчення правочину.

Заповіт від 15 вересня 2010 року, його батько ОСОБА_5, склав на його користь. Це було його особисте волевиявлення, яке гарантоване Конституцією України та нормами ЦК України.

Посилання позивача на непрофесійність секретаря виконкому не відповідає дійсності, оскільки до останнього моменту батько розумів значення своїх дій та чітко керував ними. Трьома роками раніше він склав заповіт на ОСОБА_3 на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Загальний текст якого повністю відтворює оскаржуваний заповіт.

Чомусь заповіт від 02 січня 2007 року у позивача не викликав сумнівів щодо його нікчемності. До речі, можливо тому, що він був складений на його користь.

Про наявність заповіту на його користь, він дізнався випадково на похоронах батька від самого позивача. Про той факт, що батько залишив все майно йому, він не знав. Можливо за три роки з 2007 року по 2010 рік багато чого змінилося. Якщо б батько хотів заповісти йому тільки будинок, то так би і зробив.

Факт непрофесійності секретаря виконкому при складанні оскаржуваного заповіту позивачем не доведено, а зводиться до особистих міркувань позивача.

У судове засідання 28 листопада 2018 року відповідач ОСОБА_1 не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Прохав суд відмовити ОСОБА_3 в задоволенні його позовних вимог про визнання заповіту ОСОБА_5 нікчемним.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Державний нотаріус Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та представник виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області у судове засідання не зявились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. При вирішенні спору поклалися на розсуд суду.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що 02 листопада 2017 року у віці 89 років помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №769642, виданого Васильківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 03 листопада 2017 року. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина.

Із заявою про прийняття спадщини у порядку спадкування за заповітом, посвідченим виконкомом Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області 02 січня 2007 року, до державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 18 грудня 2017 звернувся ОСОБА_3, син померлого, у зв'язку з чим нотаріусом відкрито спадкову справу за № 600/17, номер у спадковому реєстрі 61730543.

22 грудня 2017 року, до державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини у порядку спадкування за заповітом, посвідченим виконкомом Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області 15 вересня 2010 року звернувся син померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_1.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно заповіту посвідченого 15 вересня 2010 року секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 , на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження, а саме: все його майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі всі майнові права та обовязки, що належатимуть йому на день смерті і на що він буде мати право він заповідав своєму сину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того в заповіті зазначено, що заповіт заповідачем прочитано особисто та власноруч ним підписано у присутності секретаря виконкому сільської ради у приміщенні сільської ради (село Миколаївка) о 10.30 год. На прохання заповідача заповіт виготовлено за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Заповіт складено та підписано в двох примірниках, один з яких залишається в справах виконавчого комітету сільської ради, а другий видається заповідачу.

Заповіт підписано заповідачем ОСОБА_5. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №71.

13 червня 2018 року державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом ННС №970347 та ННС №970348, згідно яких на підставі заповіту посвідченого Миколаївською сільською радою Васильківського району Дніпропетровської області від 15 вересня 2010 року за реєстром №71, спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві всього майна ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 02 листопада 2017 року, є його син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, спадщина на яку видане свідоцтво складається із земельної ділянки розміром 6,7253 га ( вид угідь: рілля-6,7253 га), кадастровий номер -:02:012:0014 та земельної ділянки розміром 6,5050 га (вид угідь: рілля 6,5050 га), кадастровий номер :02:012:0016 призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Миколаївської сільської ради.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За нормою статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно із вимогами частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 5 пункту «б» частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, що діяла на 15 вересня 2010 року) до відання виконавчих органів, зокрема, сільських рад, належали делеговані повноваження вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Згідно положень статті 37 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, що діяла на 15 вересня 2010 року) у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють нотаріальні дії, зокрема, посвідчують заповіти (крім секретних).

ОСОБА_7 про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України , яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25 серпня 1994 року, в редакції, яка діяла на час посвідчення оспорюваного заповіту (далі - ОСОБА_7) визначено порядок посвідчення заповіту.

Так, у пункті 2 розділу I цієї ОСОБА_7 зазначено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. При вчиненні нотаріальних дій посадові особи виконавчих комітетів встановлюють особу громадянина, його представника або представника підприємства, установи, організації, що звернулися за вчиненням нотаріальних дій (пункти 8,10 розділу II ОСОБА_7).

У пункті 13 розділу II ОСОБА_7 зазначено, що нотаріально посвідчувані заповіти, довіреності, заяви та інші документи підписуються у присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальну дію. Якщо заповіт, довіреність, заява чи інший документ підписано за відсутності цих посадових осіб, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним.

Якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий, посадова особа виконавчого комітету, крім того, зобов'язана прочитати йому текст документа і зробити про це на документі відмітку. Якщо сліпий громадянин письменний, він сам підписує документ.

Якщо глухий, німий або глухонімий громадянин, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, письменний, він сам прочитує документ і власноручно підписує його. Якщо такий громадянин неписьменний, при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня письменна особа, яка може порозумітися з ним і засвідчити своїм підписом, що зміст заповіту, довіреності, заяви чи іншого документа відповідає волі глухого, німого або глухонімого громадянина, який бере участь у цій нотаріальній дії.

Згідно пункту 18 розділу II ОСОБА_7 нотаріальне посвідчення заповітів справжності підпису на документах здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою виконавчого комітету з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету Ради народних депутатів.

Текст посвідчувального напису може бути надрукований на друкарській машинці або написаний чорнилом від руки ясно, чітко, без підчисток, вільні місця повинні бути прокреслені, дописки та інші виправлення - застережені.

Для вчинення посвідчувальних написів можуть застосовуватися штампи з текстом відповідного напису.

Посвідчувальний напис на довіреності, заповіті вміщується після підпису громадянина на тій же сторінці чи на звороті документа.

Як вбачається зі змісту заповіту, його складено у письмовій формі, із зазначенням часу, місця його складення та засвідчено гербовою печаткою.

Текст заповіту посвідчений посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, згідно рішення Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області №2-1/У від 18 квітня 2006 року «Про затвердження керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської ради» - секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області ОСОБА_6, та скріплено гербовою печаткою відповідного органу місцевого самоврядування.

Посилання позивача на порушення загальних вимог щодо форми заповіту є безпідставними, оскільки відсутність у заповіті певних реквізитів, передбачених ОСОБА_7 про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів, сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, може розцінюватися як порушення форми заповіту у тому разі, коли відсутність таких реквізитів позбавляє можливості встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його нотаріально посвідчила, тощо.

Зокрема, на обгрунтування свого висновку суд на підставі всебічно досліджених у справі доказів встановив, що заповідач ОСОБА_5 на момент складання заповіту мав 82 роки, недієздатним чи обмежено дієздатним визнаний судом не був, тому мав право на складання заповіту; заповіт ОСОБА_5 має письмову форму та посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування; зміст заповіту, текст якого був прочитаний особисто заповідачем, був належним чином доведений до його відома.

Разом із тим суд вважає, що призначення ОСОБА_1 спадкоємцем є правом заповідача ОСОБА_5, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

Судом на підставі належних та допустимих доказів та з урахуванням вимог щодо форми заповіту та його посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначених статтями 1247, 1251, 1252 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», ОСОБА_7 про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів, сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року, в редакціях, чинних на час посвідчення заповіту, встановлено, що заповіт складений у письмовій формі із зазначенням часу і місця його укладення, прочитаний заповідачем до підписання та підписаний заповідачем особисто, належним чином посвідчений уповноваженою особою - секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради ОСОБА_6, якою встановлено особу заповідача та перевірено його дієздатність, а тому по формі та змісту відповідає чинному на момент його посвідчення законодавству і підстави, зазначені у частині першій статті 1257 ЦК України, для визнання такого заповіту нікчемним відсутні.

Зазначення в заповіті, що заповідачу було розяснено зміст ст.ст. 1234,1241,1254 ЦК України нотаріусом, суд вважає технічною помилкою, яка не впливає на волевиявлення заповідача.

У відповідність до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, понесені позивачем ОСОБА_3, залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_8, треті особи державний нотаріус Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, Виконавчий комітет Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання заповіту нікчемним, відмовити.

Судові витрати понесені позивачем ОСОБА_3, залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 29 листопада 2018 року.

Суддя: Кривошея С.С.