Справа № 201/2545/18
Провадження № 2/200/1742/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.
за участю секретаря: Сокол І.С.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виселення, -
14 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.
В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі жодна особа не зареєстрована. Однак зараз в цій квартирі незаконно проживає відповідач, договір найму з ним не укладався, він у квартирі не зареєстрований, комунальних платежів не сплачує, займає приміщення самоправно.
З урахуванням викладеного, позивач просить суд виселити ОСОБА_2 з належної позивачу на праві власності квартири за адресою АДРЕСА_1.
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 29 березня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виселення, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 10 травня 2018 року, встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, в звязку з чим суд розглядає справу на підставі навних у ній доказів.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного висновку.
Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.4).
Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 19 березня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3
Згідно довідки про склад сімї від 16.11.2017 року, виданої КП «Міські комунальні платежі», у квартирі за адресою АДРЕСА_3 ніхто не зареєстрований.
Таким чином, в обгрунтування позовних вимог позивачем фактично надано докази, які підтверджують його право власності на квартиру АДРЕСА_4, та довідку про відсутність зареєстрованих осіб за цією адресою.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».
Позивач стверджує, що у квартирі проживає ОСОБА_2, однак жодного доказу на підтвердження своїх доводів не надав, як то показань свідків, відповідних актів, які б свідчили про те, що відповідач дійсно мешкає у спірній квартирі тощо.
Позивач також не надав доказів, які б свідчили про те, що він пропонував відповідачу виселитися із спірної квартири, а відповідач відмовляється це зробити, тобто не довів, що між сторонами виник спір та що відповідач своїми діями порушив права позивача.
Крім того, позивач просить виселити відповідача із квартири № 30 будинку № 5, в той час як позивач є власником квартири АДРЕСА_5.
З огляду на наведене, позовні вимоги задоволенню не підлягають в звязку з їх небгрунтованістю.
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виселення залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя Е.В. Женеску