Провадження № 22-ц/772/1934/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 рокуСправа № 127/25556/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Берегового О.Ю., Копаничук С.Г.

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_4

третя особа, без самостійних вимог на предмет спору: Вінницька міська рада

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка подана через її представника ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2018 року, постановлене у складі судді Короля О.П., о 17:31 год. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області,

встановив:

В листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Вінницької міської ради про встановлення порядку володіння та користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивовані тим, ОСОБА_3 є власником 1/2 частини житлового будинку №13 по вул. Луговій в м. Вінниці, власником іншої частини будинку являється відповідач у справі. За вказаним будинком закріплено земельну ділянку, однак між співвласниками відсутня згода з приводу порядку користування нею, тому звернувшись до суду, позивач просив встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованою у м. Вінниці, по вул. Луговій, 13 площею 767кв.м між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду першої інстанції у справі було призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено ТОВ «Подільський центр судових експертиз».

30.03.2018р. експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз» складено висновок №404, в якому надано три варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою.

З урахуванням висновку експерта позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, в якій просив встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованою у м. Вінниці, по вул. Луговій, 13 площею 767кв.м. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, згідно з додатком 3 (варіант №2) висновку судової земельно-технічної експертизи №404 складеного 30.03.2018р. експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз», згідно з яким ОСОБА_3 користується земельною ділянкою площею 350 кв.м, ОСОБА_4 користується земельною ділянкою площею 372кв.м, земельною ділянкою площею 45 кв.м ОСОБА_3 користується спільно з ОСОБА_4 в рівних частках.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2018 року позов задоволено.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, розташованою в м. Вінниці, по вул. Луговій, 13 площею 767 кв.м між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно з додатком 3 (варіант №2) висновку судової земельно-технічної експертизи №404, складеного 30.03.2018р. експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз», згідно з яким ОСОБА_3 користується земельною ділянкою площею 350 кв.м, ОСОБА_4 користується земельною ділянкою площею 372 кв.м, земельною ділянкою площею 45 кв.м ОСОБА_3 користується спільно з ОСОБА_4 в рівних частках.

Вирішено питання про судові витрати.

Суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що за варіантом №2 (додаток№3) висновку експерта, земельна ділянка позивача не розділена на дві частини, а земельна ділянка спільного користування має ширину 1,5м, що відповідає вимогам п. 7.36 ДБН 360-92** яким визначено, що ширина доріжки в одну полосу повинна бути не менше за 0,75м. і за вказаним варіантом відхилення від ідеальних часток є найменшим.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника подала апеляційну скаргу, мотивовану тим, що обраний судом варіант експертизи позбавляє відповідача можливості підїзду до своєї частини житлового будинку та господарських споруд і при такому варіанті не враховано вимоги санітарних правил та правил проти пожежної безпеки.

У звязку з цим відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково, встановити порядок користування земельною ділянко, розташованою в місті Вінниці, по вул. Луговій, 13, площею 767 кв.м. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно із додатком 4 (варіант №3) висновку судової земельно-технічної експертизи №404, складеного 30.03.2018 експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз», згідно з яким ОСОБА_3 користується земельною ділянкою площею 301 кв.м., ОСОБА_4 користується земельною ділянкою площею 372 кв.м., земельною ділянкою 94 кв.м. ОСОБА_3 користується спільно з ОСОБА_4 в рівних частках. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору 320,00 грн. за проведення експертизи 2850,00 грн., за надання правової допомоги 1675 грн.

12 вересня 2018 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4, у якому зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, такими, що не ґрунтується на нормах права, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Представник Вінницької міської ради в судовому засіданні зазначив, що при вирішенні даного спору він покладається на розсуд суду.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником 1/2 частини будинковолодіння, розташованого у м. Вінниці по вул. Луговій, 13 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі №1099 від 24.05.1979р., виданого на підставі рішення виконавчого комітету від 09.08.1978р. №280 та від 14.02.1979р. №352, що підтверджується довідкою КП ВМБТІ від 06.10.2016р. №4820 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.05.2017р.

Відповідач є іншим співвласником вказаного будинковолодіння на підставі договору дарування від 03.11.2000 р., укладеного між дарувальником ОСОБА_6 та обдарованою ОСОБА_4.

Будинковолодіння розташоване на земельній ділянці площею 400 кв.м, наданою в постійне користування згідно з рішенням виконавчого комітету від 21.01.1971р. №42 із змінами згідно з рішенням виконавчого комітету від 06.03.1974р. №158 та площею 390 кв.м, виділеної додатково в постійне спільне користування згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської Ради від 24.02.2000р. №218.

Спори із суміжними землевласниками та землекористувачами з приводу меж земельної ділянки відсутні, що підтверджується актом.

Ухвалою суду першої інстанції у справі було призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено ТОВ «Подільський центр судових експертиз».

30.03.2018р. експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз» складено висновок №404, в якому надано три варіанти встановлення порядку користування.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю застосовуються і до майнових прав на майно (зокрема, права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування та розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16.

Визначивши порядок користування спірною земельною ділянкою згідно варіанту №3 (додаток№2) висновку експерта, суд першої інстанції правильно виходив з того, що такий порядок найбільш відповідає розміру часток співвласників будинку, господарських будівель і споруд, а також виключає розподіл земельної ділянки позивача на дві частини та відповідає вимогам ДБН 360-92**.

Твердження апелянта про те, що суд повинен був встановити порядок користування земельною ділянкою згідно з додатком 4 (варіант №3) висновку експерта №404 від 20.03.2018 не заслуговують на увагу.

Зокрема варіант №3 (додаток№4) висновку експерта має відхилення від ідеальних часток на 35.5 кв.м, у позивача площа земельної ділянки менша, у відповідача більша. Крім того, земельна ділянка спільного користування має ширину 3м і більше, і складає площу 94 кв.м, якою в інших варіантах експерт надає роздільне користування, тому вказаний варіант, буде порушувати принципи розумності та справедливості і не відповідатиме положенням частини 5 статті 319 ЦК України, щодо установлення порядку користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Аргументи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення апелянтом вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Крім того, представник позивача - адвокат ОСОБА_7 надав суду апеляційної інстанції Акт надання послуг від 05 листопада 2018 року, за змістом якого підтверджуються витрати ОСОБА_3 на правничу допомогу при апеляційному перегляді справи в розмірі 2000 грн., а тому вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка подана через її представника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_2

Судді /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом

Суддя В.В. Оніщук