Справа № 752/7386/18
Провадження № 2/752/4095/18
РІШЕННЯ

Іменем України

заочне

31.05.2018 року Голосіївський суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Конельської А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини без згоди батьказа кордон,-

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони з відповідачем мають спільну дитину -доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею, та знаходиться на її повному утриманні.

Відповідач з донькою не спілкується, не приймає участі у її вихованні та розвитку. У зв'язку з ситуацією, яка склалася в АР Крим, вона з дитиною задля збереження життя, після розпочатку окупації, була змушена виїхати на нове місце проживання до м. Бровари, де вони з донькою і проживають на теперішній час. Однак, з метою оздоровлення доньки, пізнання традицій світу, закріпленню вивчення іноземної мови, їй необхідно виїхати за межі України. Отримати згоду відповідача вона не може, так як він залишився проживати на тимчасово окупованій АРК. У зв'язку з чим була змушена звернутися до суду.

В судове засідання позивач не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Не заперечувала щодо заочного порядку розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання по матеріалам справи.

Відповідач в судове засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації, причини неявки суду не повідомляв.

Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу суду не надходило.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим вирішити справу без сторін, на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечував позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ( Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1) сторони по справі 10.09.2004 року уклали шлюб, по що відповідно зроблено актовий запис № 848 відділом Реєстрації актів про шлюб м. Сімферополя АРК Крим (а.с.14).

Шлюб між сторонами було розірвано у відповідності до Свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.8)

Від вказаного шлюбуІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 ( Свідоцтво про народження Серіі НОМЕР_2) ( а.с.15)

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з частинами 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено Законом України ««Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Згідно п. 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей в'їзд на непідконтрольну територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.

Позивач просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої доньки до Автономної Республіки Крим, Єгипту, Туреччини, Болгарії та Ховатії з метою відпочинку та оздоровлення дитини, а також, для відвідування її (позивач) родичів. Враховуючи те, що відповідач дитиною не цікавиться, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, Конвенцією ООН про права дитини, Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення, ст.ст. 6, 141, 157 СК України, ст.ст. ст. ст. 4, 12, 76, 81, 89, 133, 136, 141, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини без згоди батька за кордон - задовольнити частково.

Надати дозвіл на виїзд на тимчасово непідконтрольну Україні (окуповану) територію Автономної Республіки Крим, а також Єгипту, Туречччини, Болгарії, Хорватіі малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки Автономної Республіки Крим, м. Сімферополь, свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2, видане 26 січня 2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим (актовий запис № 118), без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у супроводі матері - ОСОБА_1 (з можливістю оформлювати документи для тимчасового виїзду), строком з дня набрання рішення законної сили до 01 вересня 2020 року.

Заочне рішення може бути переглянуто Голосіївським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий Н.П. Чередніченко