АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/1002/2018
справа №753/9030/13-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Вербової І.М.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року, ухваленого під головуванням судді Цимбал І.К. 21 серпня 2013 року о 11 год. 39 хв. у м.Києві, у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

В червня 2013 року НАВС звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 61275,88 грн. витрат, пов»язаних з утриманням у навчальному закладі.

Вимоги обґрунтовує тим, що 30 листопада 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ (виконавець), Головним управлінням МВС України у Вінницькій області (замовник) та ОСОБА_2 укладено Договір Вн-203 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до умов якого відповідач, після закінчення навчання, зобов»язався відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років, а у випадку відмови відшкодувати витрати, пов»язані із утриманням у навчальному закладі.

10 червня 2009 року між Київським національним університетом внутрішніх справ (виконавець), Головним управлінням МВС України у Вінницькій області (первісний замовник), Головним управлінням МВС України у м.Києві (новий замовник) та ОСОБА_2 укладено Додатковий договір №1 до Договору Вн-203 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, згідно із яким відбулась заміна замовника та у зв»язку із цим преамбула основного договору викладена з урахуванням цих обставин.

19 червня 2009 року ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію юриста та відповідно до умов договору направлено для проходження служби в ГУ МВС України в м.Києві, проте наказом ГУ МВС України в м.Києві №89о/с від 01 липня 2009 року його звільнено з ОВС за власним бажанням.

У період навчання забезпечення відповідача проживанням (комунальні послуги), грошовим та речовим забезпеченням, харчування здійснювалось за рахунок бюджету. Оскільки відповідач згідно із умовами договору після закінчення навчання в органах ОВС не менше трьох років не відпрацював, то зобов»язаний відшкодувати фактичні витрати за отримане забезпечення під час навчання.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ і останнє є правонаступником КНУВС.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 21 серпня 2013 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 61275,88 грн. витрат, пов»язаних з утриманням у навчальному закладі, та 612,76 грн. витрат на відшкодування сплати судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом при відкритті провадження у справі не направлено на його адресу копії ухвали та позовної заяви. Вказує, що у справі відбулось лише одне судове засідання, а відтак суд не вправі був ухвалювати заочне рішення, а також, що судом не приймалась ухвала про заочний розгляд справи.

Посилається на те, що судом не вирішено шляхом прийняття відповідного рішення письмове клопотання представника позивача про долучення оригіналів документів.

Зазначає, що під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення представнику відповідача відмовлено у клопотанні про витребування оригіналу доказу (довідки від червня 2009 року про відшкодування фактичних витрат на підготовку). Одночасно вказує на розбіжність між копіями та оригіналами документів, що містяться у справі, зокрема, в частині підписантів, печаток на документах, які складені КНУВС із відбитком печаток НАВС, дат виконання (відсутність на копії та наявність на оригіналі).

Вказує, що в порушення п.2.1 Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах частина довідок на підтвердження витрат підписані не начальниками відповідних служб.

Звертає увагу, що згідно із п.2.2 цього ж Порядку передбачено після закінчення навчального року та переведення курсантів на наступний курс навчання згідно із наказом начальника ВНЗ проставлення навпроти прізвища курсантів суми витрат за цей рік та долучення витягів з цих наказів до особової справи. Проте, таких документів матеріали справи не містять.

Щодо довідки від червня 2009 року, з якою його ознайомили, вказує, що від імені університету вона підписана неналежними особами, відтак не є належним доказом.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судове засідання сторони не з"явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія зазначає, що всі поштові відправлення, які направлялись в ході апеляційного розгляду на визначену скаржником адресу, були повернуті без вручення адресату. На цю ж адресу направлялись відправлення судом першої інстанції, які також повертались без вручення адресату, проте іншої адреси скаржником не зазначено. Судову повістку-повідомлення про призначення судового засідання на 12 квітня 2018 року вручено представнику відповідача ОСОБА_3, що за правилами частини 5 ст.130 ЦПК України вважається врученням судової повістки відповідачу.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 30 листопада 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ (виконавець), Головним управлінням МВС України у Вінницькій області (замовник) та ОСОБА_2 укладено Договір Вн-203 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до умов якого відповідач, після закінчення навчання, зобов»язався відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років, а у випадку відмови відшкодувати витрати, пов»язані із утриманням у навчальному закладі.

10 червня 2009 року між Київським національним університетом внутрішніх справ (виконавець), Головним управлінням МВС України у Вінницькій області (первісний замовник), Головним управлінням МВС України у м.Києві (новий замовник) та ОСОБА_2 укладено Додатковий договір №1 до Договору Вн-203 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, згідно із яким відбулась заміна замовника та у зв»язку із цим преамбула основного договору викладена з урахуванням цих обставин.

19 червня 2009 року ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію юриста та відповідно до умов договору направлено для проходження служби в ГУ МВС України в м.Києві, проте наказом ГУ МВС України в м.Києві №89о/с від 11.02.2011 року його звільнено з ОВС за власним бажанням.

У період навчання, забезпечення відповідача проживанням (комунальні послуги), грошовим та речовим забезпеченням, харчування здійснювалось за рахунок бюджету. Оскільки відповідач згідно із умовами договору після закінчення навчання в органах ОВС не менше трьох років не відпрацював, то зобов»язаний відшкодувати фактичні витрати за отримане забезпечення під час навчання.

Відповідно до п.2.3.6 договору ОСОБА_2 у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов»язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

З матеріалів справи також убачається, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року №1709-р "Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ" Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобов»язання відповідача, їх розмір та складові підтверджені умовами договору та відповідних довідок, відповідач під підпис ознайомлений із сумою витрат, які були понесені державою на період його навчання та у зв»язку із тим, що визначений договором строк не відпрацював в органах внутрішніх справ, дійшов висновку про задоволення вимог.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Підстави та порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України на час спірних правовідносин були врегульовані Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон №565-XII) та постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року №313, якою затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України (далі - Порядок).

Відповідно до статті 18 цього Закону підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Згідно положень частини сьомої цієї статті, яка кореспондується з пунктом першим Порядку, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 2,3 вказаного Порядку, умов договору (пункти 2.3.6, 3.1, 3.2, 4.1, 4.2) , укладеного між сторонами, у випадку звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням протягом трьох років після закінчення вузу, особа повинна відшкодувати фактичні витрати на її підготовку, пов'язані з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Виходячи з положень зазначених нормативних актів, умов укладеного між сторонами договору та встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач повинен відшкодувати витрати, пов'язані з його навчанням у вищому навчальному закладі МВС України, оскільки він звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням протягом трьох років після закінчення вузу.

Посилання скаржника на Наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв"язку України, Адміністрації прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах», відхиляється колегією суддів, оскільки цей Порядок розроблено з метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, витрат, пов"язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі ВНЗ, та не застосовується при вирішення питання відшкодування особами витрат, пов"язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі МВС.

На підтвердження розміру фактичних витрат у сумі 61275,88 грн. на підготовку фахівця у КНУВС ОСОБА_2 (випуск 2009 року) позивачем надано довідку, яка підписана Начальником навчально-наукового інституту підготовки слідчих і криміналістів КНУВС Бочкарьовим М.В., Начальником відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - головним бухгалтером КНУВС Терещенко Н.О., Начальником відділу юридичного забезпечення КНУВС Сухомлин Д.О., Начальником відділу кадрового забезпечення КНУВС Бурбій В.Г.

Довідка містить особистий підпис ОСОБА_2, який засвідчив про своє ознайомленням із цим документом.

Колегією суддів за клопотанням представника відповідача витребувано із Головного управління Національної поліції у м.Києві оригінал довідки на ім"я ОСОБА_2, який не містить розбіжностей із ксерокопією, що долучена до матеріалів справи.

Доводи скаржника про складання цієї довідки неуповноваженими особами відхиляються колегією суддів, оскільки спростовуються даними самої довідки, яка містить підписи представників КНУВС та відповідні печатки.

Колегія суддів уважає безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню клопотання представника відповідача, подане 25 січня 2018 року, про призначення комплексної судово-технічної почеркознавчої експертизи документів, а саме Довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця (а.с.16), Довідки про фактичні витрати на оплату комунальних послуг (а.с. 17, 65), Довідки про доходи та відрахування за 2005-2009 року (а.с. 21-25, 58-62).

При цьому, колегія суддів виходить із того, що позивачем надано оригінали всіх зазначених вище довідок, які не містять виправлень або будь-яких ознак фальшування, клопотання представника відповідача не містить доводів, які викликали б обґрунтовані сумніви у належності цих доказів, свідчили б про виготовлення їх у період часу, який є іншим, аніж зазначений у самих довідках; при цьому для дослідження самого змісту цих довідок та відбитків печаток призначення експертизи не є доцільним.

Згідно наданих довідок розмір фактичних витрат складається із витрат, пов"язаних з грошовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, коштів на харчування та витрат на речове майно, належних та допустимих доказів на спростування факту отримання таких видів забезпечення відповідачем не надано.

Наявність на довідках, які за періодом їх складання відносяться до діяльності навчального закладу під назвою Київський національний університет внутрішніх справ, відбитків печаток/штампів із назвою Національної академії внутрішніх справ не дають підстав ставити під сумнів інформацію, яку містять ці документи, оскільки засвідчення цих документів після реорганізації навчального закладу не спростовує викладених в довідках фактів.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо неналежності Довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця, Довідки про фактичні витрати на оплату комунальних послуг, Довідки про доходи та відрахування за 2005-2009 року, ураховуючи також , що вимоги Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого Наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв"язку України, Адміністрації прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534 , до правовідносин сторін не застосовуються із зазначених вище підстав.

Перевіряючи доводи скаржника щодо порушень норм процесуального права, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про вручення або невручення судової кореспонденції учасникам судового процесу в перше судове засідання, чим унеможливлюється перевірка обставин її направлення та вмісту поштового відправлення, проте само по собі неотримання ухвали про відкриття провадження у справі не може бути підставою для скасування судового рішення.

Посилання скаржника на те, що судом не вирішено шляхом прийняття відповідного рішення письмове клопотання представника позивача про долучення оригіналів документів, відхиляються колегією суддів, оскільки копії цих письмових доказів були долучені до позовної заяви при зверненні до суду, відтак дослідження судом оригіналів не уважається вирішенням питання про прийняття нових доказів, що мало б вирішуватись окремою процесуальною дією.

Колегія також враховує, що справу розглянуто в порядку ст.ст. 169, 224 ЦПК України (в редакції Закону №1618-ІV від 18 березня 2004 року), матеріали справи містять заяву позивача про можливість проведення заочного розгляду справи, про вирішення справи саме в такому порядку також зазначено в рішенні суду.

Посилання скаржника на те, що суд розглянув справу, фактично провівши одне судове засідання, не є тими обставинами, з якими процесуальне законодавство пов"язує можливість скасування рішення суду, оскільки не призвели до неправильного вирішення справи по суті заявлених вимог. При цьому, судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 у повному обсязі забезпечена можливість реалізувати свої процесуальні права.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочного рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

І.М.Вербова