РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 565/35/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/156/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів:Боймиструка С. В., Хилевича С. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сбербанк»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2016 року у складі судді Ковтуновича М.І., постановлену у м. Кузнецовськ Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання недійсними умов договору, що обмежують права споживача. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 18 березня 2015 року між нею та ПАТ «Сбербанк» був укладений договір поточного (мультивалютного) рахунку, умови якого, проте, обмежують її права як споживача та суперечать цілям договору, у зв'язку з чим просила визнати недійсним пункт 6.13 розділу 1 умов публічної пропозиції договору від 18 березня 2015 року.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 визнано неподаною та повернено позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 січня 2016 року у задоволенні заяви позивача про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позовну заяву залишено без руху і надано строк для виправлення недоліків позовної заяви. Зокрема, необхідно було подати до суду у встановлений строк позовну заяву, що буде оформлена відповідно до вимог статті 119 ЦПК (у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) та документ про сплату судового збору. Оскільки у встановлений строк вимоги ухвали суду від 14 січня 2016 року позивачем не були виконані, суд на підставі частини другої статті 121 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду) визнав позовну заяву ОСОБА_3 неподаною та повернув їй.

Вважаючи ухвалу суду постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що місцевий безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та стверджує, що такий висновок суду суперечить п. 7. Постанови Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Додає, що попри обґрунтоване заперечення позивача на ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд все ж повернув позовну заяву. Покликаючись на перешкоджання судом у доступі до правосуддя, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити від сплати судового збору як споживача фінансових послуг.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Сбербанк» про визнання недійсними умов договору, що обмежують права споживача.

Ухвалою Кузнецовського районного суду Рівненської області від 14 січня 2016 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відхилено, а позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Кузнецовського районного суду Рівннсьнкої області від 03 лютого 2016 року позовну заяві ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

Апеляційний суд приходить до переконання, що такі дії суду суперечать обставинам справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її, апеляційний суд послався на те, що зі змін до статті 5 Закону України «Про судовий збір», які прийняті пізніше, ніж Закон України «Про захист прав споживачів», вбачається, що з 01 вересня 2015 року споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тому посилання представника позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути взяті до уваги, а клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Дійсно, ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначає перелік пільг щодо сплати судового збору. Проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Таким чином, порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Кузнецовського районного суду Рівненської області від 03 лютого 2016 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання недійсними умов договору, що обмежують права споживача направити до Кузнецовського міського суду Рівненської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Хилевич С. В.