Справа № 357/8601/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Чирко Д. В.,

за участі представника позивача та третьої особи ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників третіх осіб Леваднюк Н.І., Куриленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 м.Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, ОСОБА_7, треті особи ОСББ « Пушкінська, 50», КП БМР ЖЕК-1, про визнання ордера недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

В інтересах позивачки ОСОБА_6 звернулась до суду її представник за довіреністю ОСОБА_1 з цивільним позовом до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, ОСОБА_7, треті особи ОСББ «Пушкінська, 50» , КП БМР ЖЕК-1, про визнання недійсним ордеру № 001467 на житлове приміщення квартири АДРЕСА_1, виданого Білоцерківським міськвиконкомом 22 грудня 2015 року ОСОБА_7 з сім»єю з 6 осіб, як на службове житло, мотивуючи тим, що фактично спірне приміщення є нежитловим (підсобним) приміщенням багатоквартирного житлового будинку і ОСОБА_6 як співвласник квартири цього будинку має право користуватися спільним майном. Крім того, представник позивачки ОСОБА_1 зазначила, що спірне підсобне приміщення в житлове не переводилося, відповідача ОСОБА_7 не вселилася в це приміщення протягом 30 днів і взагалі не мала права на отримання службової квартири, оскільки її не потребувала, маючи у власності 1/2 частку квартири АДРЕСА_2.

В ході судового розгляду представник позивачки ОСОБА_1, крім обставин, викладених у позовній заяві, посилалася також на те, що ОСОБА_7 отримала службову квартиру за підробленою трудовою книжкою, що є суттєвим доказом недійсності ордера.

Представник відповідача виконавчого комітету Білоцерківської міської ради ОСОБА_2 заперечувала проти позову з тих підстав, що будинок АДРЕСА_1 до 01 листопада 2016 року перебував на балансі Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 1 та у власності територіальної громади міста Біла Церква в особі Білоцерківської міської ради. 24.01.2008 р. КП БМР ЖЕК-1 звернулось із клопотанням до міського голови про надання дозволу на переобладнання та узаконення нежитлових приміщень в житлові, в тому числі, в будинку АДРЕСА_1 в зв»язку з необхідністю надання працівникам ЖЕК-1 службового житла. Рішенням виконкому № 156 від 14.04.2009 р. ЖЕК-1 надано дозвіл на реконструкцію нежитлового технічного приміщення з добудовою під квартиру житловою площею 11,90 кв.м та загальною площею 21,60 кв.м по АДРЕСА_1. На підставі клопотання КП БМР ЖЕК-1 рішенням виконкому № 439 від 22.12.2015 р. квартиру АДРЕСА_1 з однієї кімнати житловою площею 11,90 кв.м включено до числа службових житлових приміщень та видано на неї ордер на заселення ОСОБА_7 з сім»єю 6 осіб. Представник виконкому Білоцерківської міської ради ОСОБА_2 вважає, що відповідач діяв в межах своїх повноважень у відповідності з вимогами законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Представник відповідачки ОСОБА_7 ОСОБА_3 заперечувала проти позову з підстав, що є аналогічними до позиції виконавчого комітету, вважає, що її довірителька отримала ордер на житлове приміщення службової квартири законно, зареєстрована в ній і проживає разом з сім»єю, оплачує комунальні послуги, а тому підстави для визнання ордера недійсним відсутні, мотиви позову надумані, права позивачки ОСОБА_6 жодним чином не порушено.

27.09.2017 р. до суду надійшло клопотання представника відповідачки ОСОБА_7 ОСОБА_3 про доручення до матеріалів справи письмових доказів / а.с. 41-52/

27.09.2017 р. зареєстровано клопотання представника позивачки ОСОБА_1 про приєднання письмових доказів/ а.с.53-70/

27.09.2017 р. надійшли заперечення відповідача виконкому Білоцерківської міської ради з додатками / а.с.71-95/

31.10.2017 р. задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_1 про залучення додаткових письмових доказів / а.с.108-113/

Ухвалою суду від 31.10.2017 р. за клопотанням представника позивачки ОСОБА_1 до участі в справі залучено ОСББ « Пушкінська, 50» в якості третьої особи на стороні позивача / а.с.114/

15.01.2018 р. представником позивачки ОСОБА_1 подано заяву про зменшення позовних вимог / а.с.126/

Ухвалою суду від 06.02.2018 р. в якості третьої особи на стороні відповідача залучено КП БМР ЖЕК-1 за його особистим клопотанням /а.с.137-139/, призначено підготовче засідання.

19.02.2018 р. канцелярією суду зареєстровано відзив відповідачки ОСОБА_7 з додатками / а.с.142-161/

01.03.2018 р. проведено підготовче засідання , частково задоволенні клопотання представника позивачки ОСОБА_1 про витребування доказів / а.с.169-170/

12.03.2018 р. надійшли письмові пояснення третьої особи КП БМР ЖЕК-1 / а.с.173-177/

Ухвалою суду від 29.03.2018 р. відмовлено представнику позивачки ОСОБА_1 в задоволенні клопотань про витребування доказів та допит свідка / а.с.178-241/

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_6 . є співвласником 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 / а.с.10-11/, член ОСББ « Пушкінська, 50», як співвласник квартири у багатоквартирному будинку вважає порушеним своє право спільної сумісної власності на нежитлове приміщення загального користування , яке було незаконно виділене відповідачці ОСОБА_7 як службове житлове згідно ордеру № 001467 від 22.12.2015 р.

Встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 в м.Біла Церква перебував на балансі Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 1. 20.09.2016 р. створено ОСББ « Пушкінська, 50». По акту від 31.10.2016 р. багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 списано з балансу К ПБМР ЖЕК-1 та передано в управління ОСББ « Пушкінська, 50» / а.с.55-68, 109-111/

За матеріалами поетажного плану будинку АДРЕСА_1, виконаного Білоцерківським МБТІ станом на травень 1988 року, приміщення площею 17.3 кв.м на першому поверсі , значиться як нежитлове / службова кімната /а.с.54, 70/.

24.01.2008 р. КП БМР ЖЕК-1 звернулось із клопотанням до міського голови про надання дозволу на переобладнання та узаконення нежитлових приміщень в житлові, в тому числі, в будинку АДРЕСА_1 в зв»язку з необхідністю надання працівникам ЖЕК-1 службового житла / а.с.76/

Рішенням виконкому № 156 від 14.04.2009 р. ЖЕК-1 надано дозвіл на реконструкцію нежитлового технічного приміщення з добудовою під квартиру житловою площею 11,90 кв.м та загальною площею 21,60 кв.м по АДРЕСА_1. /а.с.77/

За замовленням КП БМР ЖЕК-1 ФОП ОСОБА_9 виконано проект перепланування технічного приміщення в буд. АДРЕСА_1 в квартиру/ а.с.80-95/

На підставі клопотання начальника КП БМР ЖЕК-1 виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради ухвалено рішення за № 439 від 22.12.2015 р. про включення квартири АДРЕСА_1 з однієї кімнати житловою площею 11,90 кв.м до числа службових житлових приміщень та видачу ордера на заселення ОСОБА_7 з сім»єю в складі 6 осіб/ а.с. 78-79/ На підставі вказаного рішення виконком Білоцерківської міської ради 22.12.2015 р. видав ОСОБА_7 ордер на житлове приміщення № 001467 на заселення в однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 11,9 кв.м/ а.с.14/

22 грудня 2015 року між КП БМР ЖЕК №1 в особі начальника Ящука О.І. та ОСОБА_7 було укладено договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1./ а.с.44/

З матеріалів інвентаризаційної справи КП КОР Південне бюро технічної інвентаризації станом на 20.10.2016 р. вбачається що житлова кімната АДРЕСА_1, площею 17,30 кв.м , роботи по переплануванню не виконані / а.с.221-232/

А згідно технічного паспорту, виконаного ФОП ОСОБА_11 станом на 25.09.2017 р., перепланування спірного приміщення в житлове виконано, квартира АДРЕСА_1, житловою площею 9, 4 кв.м, має суміщений санвузол площею 3,7 кв.м та кухню площею 3.8 кв.м а.с.51-52/

Згідно довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради ; 4166 від 22.09.2017 р. в квартирі АДРЕСА_1, з 04.09.2017 р. зареєстровані відповідачка ОСОБА_7 та двоє її доньок ОСОБА_14 і ОСОБА_15, обидві ІНФОРМАЦІЯ_1 / а.с.43/

Суд встановив, що спірне приміщення розміщене на першому поверсі багатоквартирного будинку, на технічному плані будинку 1988 р. було позначене як нежитлова службова кімната, не використовувалося , технічним обладнанням не оснащене, не було призначено для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців . Тому суд дійшов висновку, що спірне приміщення не є об»єктом спільної сумісної власності власників квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в м.Біла Церква загалом і позивачки ОСОБА_6 зокрема.

Норми права, які застосував суд.

Статтею 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Визначення поняття допоміжні приміщення надано у ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об'єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо).

Крім того, згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Тобто в різних випадках одне і те ж приміщення може відноситись до житлового фонду і мати статус допоміжного або бути самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, у зв'язку з чим в результаті приватизації квартир їх мешканцями право власності останніх на такі приміщення не виникає.

Частиною 4 ст. 4 ЖК УРСР визначено, що до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Так, наприклад, сходові клітини, кладові, вестибюлі можуть знаходитись як в окремих жилих, так і в нежилих приміщеннях (сходові клітини в двоповерхових квартирах або нежилих приміщеннях) та призначатись для експлуатації лише цих окремих приміщень та обслуговування їх мешканців, а не мешканців всього багатоквартирного будинку, а підвальні приміщення можуть бути обладнані для здійснення певного виду діяльності і не призначені для експлуатації будинку або побутового обслуговування мешканців (наприклад, при здійсненні торговельної діяльності тощо).

Таким чином, за змістом Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» технічні, підсобні приміщення можуть належати до допоміжних приміщень будинку та бути призначені для обслуговування будинку (розміщення в них технічного обладнання тощо), а можуть і не належати та не бути призначені для цих цілей.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин та до житлового фонду не входять, слід враховувати як місце їхнього розташування, так і загальну характеристику сукупності властивостей таких приміщень, зокрема спосіб і порядок їх використання.

Такі правові висновки зазначено в ухвалі ВССУ у справі № 460/2530/13-ц від 20.09.2017 р.

Щодо переведення нежитлового приміщення в статус житлового і надання його відповідачці як службової квартири встановлено наступне.

Відповідно до ст.58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР.

Підстави і порядок визнання ордера на жиле приміщення недійсним визначені законодавцем у ст.59 ЖК УРСР. Ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Відповідно до ст.51 ЖК УРСР, в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад

народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради в межах своїх повноважень , визначених ст.14 Закону України « Про основи містобудування» та ст.31 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні»/ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин/ 14.04.2009 р. ухвалив рішення про надання дозволу ЖЕК-1 на реконструкцію нежитлового технічного приміщення по АДРЕСА_1, під квартиру. Порядок переведення нежитлових приміщень у житлові законодавчо не регламентовано.

Статтею 50 ЖК УРСР визначено, що жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

Постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року за №37 затверджено Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР». Так, згідно п.3 Положення, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Відповідно до ч.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

А тому, суд прийшов до висновку, що ордер на службову квартиру АДРЕСА_1 було видано відповідачці ОСОБА_7 у законний спосіб компетентним органом. Жодне з вищезгаданих рішень виконавчого комітету позивачкою чи іншою особою не оскаржувалося.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України викладені у постанові №6-951цс16 від 24.05.2017 року.

Суд вважає, що позивачка ОСОБА_6 не є належним позивачем в спорі щодо невідповідності спірного житлового приміщення санітарним чи технічним вимогам, а також щодо безпідставності надання відповідачці ОСОБА_7 спірної квартири як службового житла. Дані обставини, на які посилалася представник позивачки ОСОБА_1 як на самостійні підстави позову, жодним чином не мотивовані з огляду на те, як саме вони порушують права самої ОСОБА_6, інтересу на отримання службового житла ОСОБА_6 не мала, проживає в сусідньому під»їзді, спірне приміщення особисто не використовувала . А тому суд не вбачає підстав досліджувати вказані обставини , оскільки вони аніяк не пов»язані з потребою судового захисту прав чи інтересів позивачки ОСОБА_6

Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені судові витрати суд залишає за відповідачем.

Керуючись ст.ст.3, 15,16, 355 ст.ст.10,11,60,61,88, ,209-218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позову.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

Повне рішення буде складене 11.04.2018 р.

Суддя Л. М. Кошель