Справа № 545/1367/17
Провадження № 2/545/66/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2018 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Шелудякова Л.В.,

за участю секретарів судових засідань Бутиріній М.С., Астапкович А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,завданої ушкодженням здоров'я, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що 31 грудня 2015 року він у складі слідчо-оперативної групи Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області виїхав на виклик ОСОБА_5 про сімейну сварку. Під час виїзду з'ясовано, що сварку вчинив ОСОБА_4, якого необхідно було доставити до наркологічного диспансеру. Під час руху в службовому автомобілі ОСОБА_4 правим ліктьовим суглобом наніс йому удар в обличчя, чим спричинив забій нижньої щелепи зліва. За вказаним фактом порушено кримінальне провадження за ознаками ч.2 ст.345 КК України, в якому він є потерпілим. Вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 06 березня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України і призначено покарання. Внаслідок отримання вказаної травми він перебував на стаціонарному лікування в лікарні ДУ «ТМО УМВС в Полтавській області» з 05 по 15 січня 2016 року та проходив обстеження. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я повторно був госпіталізований до вказаної вище лікарні, і перебував на лікуванні з 07 по 22 червня 2016 року та повторно проходив медичні обстеження. За станом здоров'я наказом ГУНП в Полтавській області №233 о/с від 29 липня 2016 року його звільнено зі служби через хворобу.

В подальшому відповідно до довідки Міністерства охорони здоров'я України серії АГ №0005111 від 09 вересня 2016 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, йому визначено медико-соціальною експертною комісією ступень втрати працездатності 70 відсотків та відповідно довідки до акта медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0554398 від 09 вересня 2016 року йому встановлено другу групу інвалідності.

У зв'язку з погіршенням стану здоров'я у 2017 році він перебував на стаціонарному лікування в лікарні ДУ «ТМО УМВС в Полтавській області», з 31 травня 2017 року він стаціонарно продовжує лікування.

Зазначив, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 йому спричинена моральна шкода, яка складає 500000 грн. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які він пережив у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень та перебуванням на лікуванні, суттєвому погіршенні стану здоров'я та отриманням групи інвалідності, проведенням відповідних слідчих дій по кримінальному провадженню, що він не може користуватися всіма благами та улюбленими справами, втратою єдиної та улюбленої роботи при тому що має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Згідно рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визначення учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України та посвідчення серії МВ №021694 від 19 червня 2016 року його визнано учасником бойових дій.

Згідно довідки ГУНП в Полтавській області від 12 жовтня 2016 року №39/122 він має статус ветерана Національної поліції України. Також згідно посвідчення серії ВІ №001118 від 22 вересня 2016 року, виданого Управлінням соціального захисту населення Подільської районної у м.Полтаві ради він є інвалідом другої групи.

Враховуючи вказане, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 500000 грн. та в подальшому, починаючи з 03 серпня 2016 року безстроково, стягувати з відповідача на його користь 3200 грн. щомісяця.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. В наступні судові засідання не з'явився, в заяві до суду справу просив розглядати без його участі.

Представник позивач адвокат ОСОБА_6 позов підтримав та просив задовольнити, в подальші судові засідання не з'явився.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він винен у заподіянні тілесних ушкоджень відповідачу, за що повинен нести відповідальність, однак не тому розмірі, що зазначено в позові. Наступні судові засідання просив проводити без його участі.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено вина відповідача у заподіянні позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона являється дружиною відповідача, останній жалкує про вчинені ним протиправні дії. Після затримання її чоловіка за протиправні дії, він дуже переживав, у нього погіршився стан здоров'я.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 31 грудня 2015 року ОСОБА_3 у складі слідчо-оперативної групи Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області виїхав на виклик ОСОБА_5 про сімейну сварку. Під час виїзду з'ясовано, що сварку вчинив ОСОБА_4, якого необхідно було доставити до наркологічного диспансеру. Під час руху в службовому автомобілі ОСОБА_4 правим ліктьовим суглобом наніс удар ОСОБА_3 в обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою нижньої щелепи зліва.

За вказаним фактом порушено кримінальне провадження за ознаками ч.2 ст.345 КК України, в якому ОСОБА_3 визнаний потерпілим.

Вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 06 березня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, оскільки він своїми умисними діями заподіяв працівникові правоохоронного органу - потерпілому ОСОБА_3, у зв'язку з виконанням ним службових обов'язків легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки, але звільнив від відбування покарання з випробуванням на строк один рік (т.1 а.с.25, 26).

Вказаний випадок був розслідуваний комісією, призначеної наказом Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області №115 від 25 квітня 2016 року. За результатами розслідування комісія прийшла до висновку, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 майору поліції ОСОБА_3 спричинена умисна травма. Вказаний випадок комісією визнаний нещасним та таким, що стався в період проходження служби при виконанні службових обов'язків. За результатами розслідування складено акти форми Н-1* і форми Н-5* та роз'яснено ОСОБА_3 питання надання соціальної та матеріальної допомоги, права відповідно до чинного законодавства (т.1 а.с.35-38).

Згідно наданої позивачем ксерокопії довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС №2111 від 15 січня 2016 року, ОСОБА_3 з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку (31 грудня 2015 року) перебував у стаціонарі з 05 січня 2016 року по 15 січня 2016 року (т.1 а.с.9).

Як доказ перебування на лікуванні, ОСОБА_3 надана ксерокопія довідки про тимчасову

непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України №87 від 22 червня 2016 року, згідно якої ОСОБА_3 перебував у стаціонарі з 07 червня 2016 року по 22 червня 2016 року у зв'язку з загальним захворюванням (т.1 а.с.10).

Відповідно до витягу з наказу №233 о/с від 29 липня 2016 року по особовому складу ОСОБА_3 - оперуповноваженого Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (т.1 а.с.11).

Згідно довідки серії АГ №0005111 від 09 вересня 2016 року за результатами огляду ОСОБА_3 лікарями МСЕК, хворому визначена ступінь втрати працездатності - 70% у зв'язку отриманою травмою при виконанні службових обов'язків та встановлена друга група інвалідності на строк до 01 вересня 2017 року (довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0554398) (т.1 а.с.12, 13).

На підтвердження погіршення стану здоров'я внаслідок протиправних дій ОСОБА_4, позивач ОСОБА_3 надав суду копію виписного епікризу Полтавського обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру щодо його стаціонарного лікування з 30 серпня 2017 року по 18 вересня 2017 року з діагнозом атопічний дерматит та зазначає, що вказана хвороба викликана через часті нервові перевантаження і щоденні психологічні стреси (т.1 а.с.68-71).

Згідно посвідчення, виданого Управлінням соціального захисту населення Подільської районної у м.Полтаві ради, НОМЕР_1, ОСОБА_3 є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (т.1 а.с.249).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У статтях 1195, 1197 ЦК України, на які посилається позивач, як на підставу звернення з позовними вимогами, йдеться про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Зміст цих статей свідчить про те, що вони встановлюють правила щодо відшкодування тільки майнової шкоди. Відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, здійснюється відповідно до ст.1168 і п. 1 ч.2 ст.1167 ЦК України.

Позивачем не доведено, що причиною його захворювань, які тривали до і на час подання позову, є саме дії відповідача ОСОБА_4

До того ж, як свідчать копії судових рішень, наданих представником відповідача, під час виконання обов'язків при проходженні служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_3 неодноразово отримував травми та знаходився на лікуванні (т.1 а.с.166-180, т.2 а.с.3-7).

Приписами ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Наявні в матеріалах справи докази, а саме копії актів форми Н-1* і форми Н-5*; довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС №2111 від 15 січня 2016 року; довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України №87 від 22 червня 2016 року; довідки серії АГ №0005111 від 09 вересня 2016 року про визначення ступеню втрати працездатності у зв'язку отриманою травмою при виконанні службових обов'язків; виписного епікризу Полтавського обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру про стаціонарне лікування не дають можливості зробити висновок щодо порушення прав позивача з боку відповідача, які підлягають захисту шляхом зазначеним у позові.

В судовому засіданні судом роз'яснювалися позивачу наслідки ст.81 ЦПК України та було

запропоновано доводити позовні вимоги належними доказами, з чим позивач не погодився та вважав, ним достатнього надано доказів для задоволення позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами беззаперечно підтверджено, що втрата позивачем працездатності на 70 відсотків, отримання другої групи інвалідності не має причинно-наслідкового зв'язку з діями ОСОБА_4, оскільки мали місце інші випадки отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень під час виконання службових обов'язків.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача, починаючи з 03 серпня 2016 року безстроково, 3200 гривень щомісяця у зв'язку з їх недоведеністю.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачу моральної шкоди, суд приходить до наступного. Так, положеннями ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, в тому числі, і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд приймає до уваги доводи позивача, відповідно до яких після отриманих ним 31 грудня 2015 року тілесних ушкоджень у зв'язку з протиправними діями ОСОБА_4, він перебував на лікуванні протягом одинадцяти днів з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, що підтверджено довідкою про тимчасову непрацездатність.

Доказів, що подальше лікування в закладах охорони здоров'я позивач проходив у зв'язку з протиправними діями відповідача суду не надано.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що внаслідок отримання тілесного ушкодження з вини ОСОБА_4, потерпілий ОСОБА_3 відчував певний дискомфорт, що потягло вимушені зміни у його життєвих зв'язках, він відчував фізичні страждання в зв'язку з отриманою травмою, а також душевні страждання, не маючи можливості повноцінно спілкуватися на протязі певного часу з оточуючими.

Разом з цим суд враховує матеріальне становище відповідача, а саме ОСОБА_4 є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 1702 гривні 22 копійки щомісячно, яка є єдиним джерелом його доходу, незадовільний стан здоров'я, у зв'язку з чим йому визначена друга група інвалідності, за скоєний злочин поніс покарання за вироком суду, щиро розкаявся у вчиненому (т.1 а.с.96-111).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 16 червня 2016 року по справі «Кузьміної

проти України» (Заява № 11984/06), яке є частиною національного законодавства України, визначено, що встановлення порушення саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, якої зазнав позивач.

Таким чином із урахуванням розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2000 грн.

Факту доведеності заподіяння моральної шкоди позивачу на суму 500000 грн. суд не встановив, а тому позовна вимога підлягає до часткового задоволення.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 відповідно до п.п.6, 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як позивач у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення та інвалід другої групи, а відповідач ОСОБА_4 згідно наданого посвідчення є інвалідом II групи, в зв'язку з чим згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» також звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи вказане, на підставі ст.141 ЦПК України суд відносить судові витрати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану протиправними діями, у сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди відмовити.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення, починаючи з 03 серпня 2016 року безстроково, 3200 гривень щомісяця відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення рішення. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Повний текст рішення складено 19 березня 2018 року.

Суддя: Л. В. Шелудяков