Провадження №2/592/401/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого Костенка В.Г., за участю секретаря судового засідання Танасюк А.М., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЄВРОКАР «УКРАЇНА» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 08.06.2017 року уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 2492, відповідно умов якого відповідач зобов'язувався придбати у свою власність предмет лізингу - транспортний засіб марки Lada largus, комплектація KS 0351-А18-51, обєм двигуна 1,6 бензин, 5-мех., 4х2 привід та передати цей транспортний засіб позивачу у користування, натомість позивач зобов'язувався сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору. Того ж дня, на виконання умов даного договору, він сплатив відповідачу 35 490 грн. авансового платежу. При цьому, вважає умови договору щодо його прав та обов`язків несправедливими, порядок його укладення та форму такими, що порушують вимоги чинного законодавства та його права, у зв`язку з чим просить визнати договір фінансового лізингу недійсним та стягнути на його користь сплачені кошти.

Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, але в судове засідання не зявилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач повідомлений належним чином, однак представник відповідача до суду не зявився, про причини неявки суду не повідомляв.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, з таких підстав:

Судом встановлено, що 08.06.2017 року уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 2492, відповідно умов якого відповідач зобов'язувався придбати у свою власність предмет лізингу - транспортний засіб марки Lada largus, комплектація KS 0351-А18-51, обєм двигуна 1,6 бензин, 5-мех., 4х2 привід та передати цей транспортний засіб позивачу у користування, натомість позивач зобов'язувався сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору. Вказаний договір нотаріально посвідчено не було.

Згідно з п. 8.2. договору вартість предмета фінансового лізингу на момент укладення договору становила 13 571,70 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладення даного договору. На дату укладення договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становив 354 900 грн.

08.06.2017 року позивач здійснив авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 2492 у сумі 35 490 грн., яку відповідач відніс до комісії за організацію договору.

Відповідно до п.п. 3.1.2., 4.1. договору лізингодавець зобовязаний передати придбаний для лізингоодержувач предмет лізингу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок наступних платежів: комісія за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу.

Пунктом 9.1 договору передбачена комісія за організацію договору, що являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10 %, який лізингодавець сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату.

Згідно п.12.1 договору лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. У такому випадку поверненню підлягають 80 % від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.

Встановлене підтверджується договором фінансового лізингу № 2492 від 08.06.2017 року, заявою позивача про надання предмету лізингу, квитанцією про сплату авансового платежу, копії яких містяться в матеріалах справи. /а.с.8-18/

У відповідності до вимог п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Пунктом 3 ч.1 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Виходячи з положень статей 1 та 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», укладений між сторонами договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договором найму автотранспортного засобу.

Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Крім того, статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

За положеннями цієї статті комісія за організацію договору не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Крім того, без попередньої сплати позивачем на рахунок відповідача адміністративного платежу у сумі 35 490 грн., договір фінансового лізингу між сторонами 08.06.2017 року не був би укладений.

Також в даному договорі не визначено, які саме дії, що має вчинити лізингодавець, розуміються під змістом «організація договору».

Відповідачем не надано суду пояснень, чому розмір вказаного адміністративного платежу (комісії за організацію договору) на етапі укладення та підписання договору між сторонами є досить великим.

Як вбачається із матеріалів справи, окрім надання бланку типового договору, відповідачем будь-яких інших дій для щодо підготовки документів для укладення договору здійснено не було.

Таким чином, пункт 9.1 договору фінансового лізингу № 2492 від 08.06.2017 року, порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію та підготовку даного договору, виконаній послузі, яка згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору.

Згідно з п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно положень ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів», за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є наступні умови, що зазначені в договорі фінансового лізингу: про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти по оплаті, в тому числі комісію за організацію договору, здійснену споживачем, у разі відмови споживача виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства.

Окрім того, в порушення вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» в договорі лізингу наявні не всі істотні умови, а саме: не зазначено, в кого саме лізингодавець придбає предмет лізингу, не визначено порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета лізингу, не зазначено умови та порядок страхування предмета лізингу та інші умови.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець, виготівник, виконавець зобов'язані своєчасно надавати споживачеві необхідну достовірну інформацію про товар (роботи, послуги) у доступній наочній формі, яка б забезпечувала можливість компетентного вибору.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї в сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Вищевказані порушення зі сторони відповідача, відповідно до ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 638 ЦК України, ст.ст. 6, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» є підставою для визнання недійсним договору фінансового лізингу № 2492 від 08.06.2017 року.

Виходячи з вищевикладеного слід визнати недійсним спірний договір фінансового лізингу.

Згідно з ч.9 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони відшкодовуються винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у зв'язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності.

Таким чином суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому необхідно стягнути з відповідача кошти сплачені позивачем на виконання умов договору фінансового лізингу у сумі 35 490 грн..

Крім того слід стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 1 280 грн. 00 коп..

На підставі зазначеного і керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 141, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 2492 укладений 08.06.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА», юридична адреса: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, та ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА», юридична адреса: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, , на користь ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1, 35 490 грн. 00 коп. авансового платежу за договором № 2492 від 08.06.2017 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА», юридична адреса: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, , на користь ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1, 1 280 грн. 00 коп. відшкодування судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 23.03.2018 року.

Суддя В.Г. Костенко