Справа № 310/8040/18
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Стручкової Л.І.,

за участі: секретаря судового засідання Вакал Н.А.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, 1/2 частка на підставі договору дарування від 07.10.2009 року, 1/2 частка на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2018 року. В зазначеній вище квартирі зареєстрована попередній власник 1/2 частки квартири ОСОБА_2, яка зобовязалася знятись з реєстрації за вказаною адресою особисто до підписання договору. Проте, до теперішнього часу зазначене зобовязання не виконала.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснила, що відповідач у справі є її рідною сестрою. Спірну квартиру їм подарувала мати, по 1/2 частці кожній. Відповідач виїхала на постійне місце мешкання до Російської Федерації та мешкає у Московській області вже декілька років. В цьому році вони уклали договір купівлі-продажу. Відповідач зобовязалася знятись з реєстрації у спірній квартирі, проте, до теперішнього часу цього не зробила.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.29, 30, 37).

На підставі ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність відповідача з урахуванням наданої заяви.

Вислухавши позивача, покази свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровано за ОСОБА_1

1/2 частка на підставі договору дарування квартири, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області 07.10.2009 року зареєстровано в реєстрі за №1985 (а.с.9-12).

1/2 частка на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області 10.09.2018 року зареєстровано в реєстрі за №919 (а.с.4-8).

У відповідності до п.4.2. Договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 10.09.2018 року продавець ОСОБА_2 зобовязалася знятися з реєстрації місця проживання у частці квартири до підписання Договору (а.с.5).

На даний час відповідач зареєстрована у вказаній вище квартирі (а.с.13, 24).

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача та відповідача у справі. Їй відомо, що мати подарувала квартиру по 1/2 частці молодшим сестрам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Одразу після смерті матері ОСОБА_6 поїхала до Російської Федерації, де мешкає вже близько 7 років. Забрала з квартири усі свої речі. Останні 7 років в квартирі фактично мешкає тільки ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11).

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такою особою жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

З огляду на наведені вище приписи закону, право користування житловим приміщенням є похідним від права власності на нього.

З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 10-13, 76-83, 206, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.16, 319, 321, 391 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, (71112, АДРЕСА_3) до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, (142703, Російська Федерація, Московська область, м. Видне, вул. Старо-Нагірна, б.8а), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, (142703, Російська Федерація, Московська область, м. Видне, вул. Старо-Нагірна, б.8а) такою, що втратила право користування квартирою № 2 житлового будинку № 4 по вул. Грецькій у м. Бердянську Запорізької області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 30.11.2018 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_7