Провадження № 22-ц/773/549/18 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Русинчука М.М.,

суддів Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,

за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду від 09 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «ОТП Банк» звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 23 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством (далі ЗАТ) «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №СL-701/764/2007, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 65 178 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, зі строком погашення до 22 серпня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3 було укладено договір застави автотранспортного засобу №РСL-701/764/2007 від 23 серпня 2007 року, згідно умов якого останній надав в заставу автомобіль марки «LEXUS RX 350», реєстраційний №АХ4488ВВ, рік випуску - 2007, тип транспортного засобу: легковий універсал-в, кузов №JTJHК31U902025125.

Позивач зазначав, що ОСОБА_3 свої зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості не виконав і станом на 27 березня 2012 року сума боргу за кредитним договором становить 74 134,25 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 592 036,12 грн та 49 315,83 грн пені.

Ураховуючи наведене, позивач ПАТ «ОТП Банк» просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу його на прилюдних торгах за ціною визначеною на підставі оцінки субєктом оціночної діяльності, а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 червня 2013 року замінено первісних відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на належного відповідача ОСОБА_2

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 09 лютого 2018 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Ухвалено звернути стягнення на рухоме майно за договором застави автотранспортного засобу №РСL-701/764/2007 від 23 серпня 2007 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3, а саме: автомобіль марки «LEXUS RX 350», реєстраційний №АХ4488ВВ, рік випуску - 2007, тип транспортного засобу: легковий універсал-в, кузов №JTJHК31U902025125, який належить на праві власності ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №СL701/764/2007 від 23 серпня 2007 року в сумі 74 134,25 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 592 036,12 грн та пені в розмірі 49 315,83 грн шляхом продажу рухомого майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про заставу».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 908 грн.

В поданій апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк», з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Статтею ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Місцевим судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №СL-701/764/2007, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 65 178 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, зі строком погашення до 22 серпня 2013 року (а.с.8-11, т.1).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3 було укладено договір застави автотранспортного засобу №РСL-701/764/2007 від 23 серпня 2007 року, згідно умов якого позичальник надав в заставу автомобіль марки «LEXUS RX 350», реєстраційний №АХ4488ВВ, рік випуску - 2007, тип транспортного засобу: легковий універсал-в, кузов №JTJHК31U902025125 (а.с.13-14, т.1).

З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №14082674 від 23 серпня 2007 року судом встановлено, що до Державного реєстру обтяжень рухомого майна о 13 год. 07 хв. 23 серпня 2007 року було внесено реєстраційний запис про заборону відчуження згаданого заставленого автомобіля марки «LEXUS RX 350», підстава обтяження: договір застави автотранспортного засобу №РСL701/764/2007 від 23 серпня 2007 року (а.с.177-178, т.1).

Умовами договору застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору, належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за вказаним договором, внаслідок чого у нього згідно наданого банком розрахунку станом на 27 березня 2012 року існує кредитна заборгованість в розмірі 74 134,25 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 592 036,12 грн та 49 315,83 грн пені (а.с.5, т.1).

Отже, в порушення вищевказаних вимог закону та умов договорів, ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором не виконав, предмет застави в заклад банку не передав.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 червня 2013 року замінено первісного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача - ОСОБА_2, оскільки як встановлено судом з листа Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем МВС України, згідно з відомостями наявної бази даних ДАІ ОСОБА_2 станом на червень 2013 року є власником заставленого автомобіля (а.с.76-77, т.1). Дата реєстрації права власності зазначена 24 листопада 2011 року.

Статтею ст. 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу»).

Згідно договору застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

Як визначено у ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження, 2) відчуження належного боржнику на праві приватної власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі продажу або інші способи відчуження цього виду майна.

Згідно зі ст. 23 цього Заону, відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобовязання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що взаємні права та обовязки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено Законом.

З аналізу вказаних правових норм можна зробити висновок, що реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, а відтак на нього може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Статтею 25 цього Закону визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

З огляду на те, що відповідачка ОСОБА_2 набула право власності на автомобіль марки «LEXUS RX 350», реєстраційний №АХ4488ВВ, рік випуску - 2007, тип транспортного засобу: легковий універсал-в, кузов №JTJHК31U902025125, 24 листопада 2011 року без припинення обтяження на нього, що підтверджується згаданим витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №14082674 від 23 серпня 2007 року, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави, у звязку з чим на нього згідно ст. ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» може бути звернено стягнення.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про задоволення позову ПАТ «ОТП Банк» відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається відповідачка в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

У своїх доводах апеляційної скарги відповідачка ОСОБА_2 обґрунтовуючи незаконність ухваленого в даній справі рішення, покликалась на те, що лише в 2014 році в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зявився запис про продовження обтяження предмета застави - автомобіля марки «LEXUS RX 350», реєстраційний №АХ4488ВВ, до 2019 року, а пізніше такий строк продовжений до 2021 року (а.с.216-217, т.1). Крім того, вказувала на те, що на час придбання автомобіля запис про його обтяження у державному реєстрі був відсутній, тому вважає, що реєстраційний запис про заборону відчуження згаданого заставленого автомобіля до Державного реєстру обтяжень рухомого майна о 13 год. 07 хв. 23 серпня 2007 року було внесено значно пізніше і вказаний паперовий витяг, який міститься в матеріалах справи, містить ознаки підробки та перебуває на експертизі у правоохоронних органах. На підтвердження того, що вказаний паперовий витяг знаходиться на експертизі відповідачка надала копію постанови про призначення судово-технічної експертизи (документів) від 04 травня 2018 року та у звязку з чим подала до апеляційного суду клопотання про зупинення провадження у даній справі, в задоволенні якого ухвалою апеляційного суду від 14 травня 2018 року їй було відмовлено.

Однак наведені відповідачкою в апеляційній скарзі доводи колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки наявні у справі докази вказують на те, що на час придбання нею автомобіля 24 листопада 2011 року, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна набагато раніше 23 серпня 2007 року о 13 год. 07 хв. було внесено реєстраційний запис про заборону відчуження згаданого заставленого автомобіля марки «LEXUS RX 350», який на час розгляду даної справи є чинним і ніким скасовувався, про що свідчить відповідний витяг з цього реєстру (а.с.177-178, т.1), оригінал якого вилучений з розглядуваної цивільної справи органом досудового розслідування, яким призначено відповідну експертизу на предмет його достовірності. Оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення суду і його перегляду апеляційним судом недостовірність вказаного документа не встановлена, колегія суддів відкидає як недоведені відповідні твердження відповідача про недійсність згаданого запису в Державного реєстрі обтяжень рухомого майна про реєстрацію обтяження щодо спірного автомобіля 23 серпня 2007 року у звязку з його заставою.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є власним субєктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 09 лютого 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: