АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Київ

Справа № 22-4644 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Маліновська В.М.

Унікальний № 761/934/16-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &qu№ ;Про судоустрій і статус суддів&q?та; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ня;Голос України&q?ло; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &quро;Прикінцеві та перехідні положення&q?ні; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q? 1;Про судоустрій і статус суддів&q?та; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &q?оз;Перехідні положення&q?і ; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним.

Просила, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, визнати порушеним її право споживача фінансових послуг банку, визнати недійсним кредитний договір №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р., укладений між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1, визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р., укладений 06.06.2009 р. між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23.10.2007 р. між нею та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір №2608/1007/88-03, за умовами якого банк надав позивачу кредит в сумі 26 000,00 доларів США на строк з 23.10.2007р. по 22.10.2017 р. зі сплатою процентів в розмірі 11,9% річних.

Наполягала, що під час укладання договору банк свідомо та навмисно ввів її в оману щодо істотної умови договору - ціни, а саме: абсолютного значення здорожчання кредиту та відсоткової ставки з метою привернення уваги до фінансової послуги саме цього кредитора. Розмір щомісячного ануїтентного платежу, як одного із вартісних елементів фінансової послуги не відповідає базовим умовам кредитування та завищений з метою отримання банком доходу.

Проведення банком передоговірної роботи в порядку передбаченому ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», як передумова введення в оману, не проводилось.

Позивач зазначала, що відповідно до умов кредитного договору розрахунок сукупної вартості кредиту міститься в додатку №1 до договору, в якому зазначалось, що розмір щомісячного ануїтентного платежу становить 217,00 доларів США, а абсолютне значення здорожчання кредиту, сума якого на момент підписання кредитного договору не була відома позивачу, відсутня.

Додаток №1 не містить всіх інформаційних елементів, які визначені законом як обов'язкові, розрахунки здійснено не у відповідності до методики визначеної в постанові НБУ №168, а сам додаток не є доказом проведення передоговірної роботи, через неможливість встановлення часу надання його позичальнику.

Наполягала, що формування її волі щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, яка не відповідала дійсності та створювала помилкове уявлення щодо ціни наданої послуги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2017 р. позов було задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р. укладений між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омега Банк») та ОСОБА_1, зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з договором про внесення змін та доповнень №1 від 09.06.2009 р., укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омега Банк») та ОСОБА_1

Стягнуто з ПАТ «Омега Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Альфа Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та не надав належну оцінку доказам в справі.

Апелянт наполягав, що саме він є належним відповідачем по даній справі, і позивач була обізнана про факт переходу права вимоги за її кредитним договором від ПАТ «Омега Банк» до ПАТ «Дельта Банк», і від ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Альфа Банк» на підставі укладення договорів купівлі-продажу, та після звернення апелянта до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, провадження в якому було відкрито в 2015 році.

Висновок експерта від 12.01.2017 р. за результатами проведеної судово-економічної експертизи складений лише на підставі документів наданих самою ОСОБА_1, без документів з відображення операцій з надання кредиту у бухгалтерському обліку банку, виписок по рахункам стосовно платіжних операцій щодо обслуговування та погашення кредиту, а тому не є об'єктивним та не може бути прийнятий судом як належний і допустимий доказ.

Висновки суду першої інстанції щодо приховування банком від позивача повної та об'єктивної кінцевої сукупної вартості кредиту та введення його таким чином в оману щодо реальної вартості, не відповідають дійсності.

Позивач була ознайомлена з умовами кредитування, з будь-якими пропозиціями щодо внесення змін до умов кредитного договору або роз'яснень його положень до банку не зверталась.

Належних і допустимих доказів наявності умислу в діях банку ввести позивача в оману, під час підписання спірного договору, матеріали справи не містять, позивачем не доведено сам факт обману, будь-яких підтверджень примушування позивача щодо взяття кредиту саме в конкретному банку на визначених умовах під тиском, також не надано, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є необґрунтованими.

Пояснення позивача щодо виявлення факту обману з боку банку лише в 2015 році, після ознайомлення з судовою практикою, прийняті до уваги судом першої інстанції, за переконанням апелянта, є неправдивими та такими, що не заслуговували на увагу.

Апелянт наполягав на застосуванні апеляційним судом строків позовної давності до спірних правовідносин, оскільки участі в розгляді справи судом першої інстанції він не приймав та як сторона залучений не був.

Сторони в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.10.2007 р. між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2608/1007/88-031 (Том 1 а.с.16-20), за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 26 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом, на строк з 23 жовтня 2007 р. по 22 жовтня 2017 р., із призначенням коштів на споживчі цілі.

З метою забезпечення належного виконання умов укладеного сторонами кредитного договору 23.10.2007 р. між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір (Том 1 а.с.125-128), за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку іпотеко держателю належне їм на праві власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 67,2 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м. Даний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №7857.

09.06.2009 р. між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р. (Том 1 а.с.44-51), за умовами якого кредитний договір №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р. був викладений в новій редакції.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» є Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (Том 1 а.с.32-36)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.07.2016 р. у зв'язку з необхідністю встановлення реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, їх відповідності умовам укладених договорів, встановлення розміру документально обґрунтованого щомісячного платежу, у справі було призначено судову економічну експертизу (Том 1 а.с.88-90)

Згідно висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи за результатами проведення судово-економічної експертизи №2079 від 12.01.2017 р. (Том 1 а.с.215-229), в межах наявних матеріалів, встановлено, що:

- реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р. складає 13,76%;

- абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення кредитного договору №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р. складає 16 742,00 доларів США;

В межах наявних матеріалів реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення кредитного договору №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р. не визначені. За даними п.1.3 кредитного договору №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р. процентна ставка за користування кредитом становить 11,90%.

За результатами експертизи, в межах наявних матеріалів, встановлено, що:

- реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р. складає 13,76% та є вищою від процентної ставки за користування кредитом 11,90%, що передбачена кредитним договором;

- абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладання кредитного договору №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р., складає 16 742,00 доларів США.

В межах наявних матеріалів, щомісячні платежі (в тому числі за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), виходячи з умов, викладених на момент укладання кредитного договору №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р. складають: від 180,00 доларів США до 536,80 доларів США.

В межах наявних матеріалів, оформлення АКБ «ТАС-Комерцбанк» інформації про умови кредитування (в тому числі перед укладенням кредитного договору) та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту), під час укладення кредитного договору №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р. виконано з недотриманням «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затвердженими Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 р.) та Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2017 р. позов ОСОБА_1 було задоволено.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами договір є споживчим кредитом з особливим порядком укладення.

Судом першої інстанції було встановлено відсутність передбачених законодавством обов'язкових умов для його укладення, а саме: банком не здійснено належно детального, достовірного та об'єктивного розпису сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; не зазначено належно вид та предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості; невизначено реальну процентну ставку; не визначено та не вказано абсолютне подорожчання кредиту в грошовому вигляді шляхом підсумовування всіх платежів на користь банку та третіх осіб з моменту отримання, в період обслуговування та погашення кредиту; не встановлено застереження на попередження про настання валютних ризиків; не зазначено умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи та всі суми коштів; не визначено строк дії та порядок припинення кредитного договору; не встановлено умови про дострокове розірвання договору; не визначено відповідальності банку при порушенні умов повернення та зарахування кредиту; не встановлено застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення; не здійснено оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування; не встановлено положення про інфляційне застереження та не узгоджено розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки.

У зв'язку з ненаданням відповідачем жодних письмових доказів на спростування висновків експертизи, вона була визнана судом належним доказом введення банком позичальника в оману, приховування ним повної та об'єктивної інформації щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, що є підставою для визнання договору недійсним з моменту його укладення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.263 ЦПК України (в редакції 2017 р.) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішенням, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України (в редакції 2017 р.) під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з аналізу положень §1 та §2 Розділу ІV ЦК України недодержання та/або порушення під час укладання договору однією із сторін істотних (обов'язкових) умов визначених законодавцем, є підставою для визнання укладеного правочину недійсним.

Обов'язок доказування певних обставин порушення та/або невиконання покладається на ту сторону, яка про це заявляє.

В той же час з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, забезпечення права на судовий захист, законодавцем встановлено обов'язок по наданню судом оцінки доводам обох сторін заявлених в обґрунтування вимог та висловлених заперечень.

Як вже зазначалось сторонами в кредитному договорі є кредитодавець та позичальник, які в процесі розгляду справи судом набувають відповідного процесуального статусу: позивача та відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р. був укладений ОСОБА_1 з Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», правонаступником якого в свою чергу виявилось Публічне акціонерне товариство «Омега Банк».

В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що на момент звернення ОСОБА_1 з позовом про визнання недійсним кредитного договору (13.01.2016 р.) право вимоги за кредитним договором на підставі договорів купівлі-продажу починаючи з 15.06.2012 р. належало ПАТ «Альфа-Банк», про що позивач була обізнана.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (Том 2 а.с.39-53)

Відповідно до п.2.1 даного договору продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, в покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Для уникнення сумнівів, права вимоги відступаються без надання будь-яких запевнень та гарантій щодо їх якості, окрім тих запевнень та гарантій, що викладені у пункті 7.5, а також без права регресу, крім випадків, передбачених у пунктах 4.5, 4.6, 4.12 та 8.1 цього договору.

Відповідно до п.2.3 даного договору права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов'язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги. Обов'язок продавця передати права вимоги покупцю та підписати акт приймання-передачі прав вимоги залежить від отримання продавцем повної суми загальної купівельної ціни у дату підписання.

25.05.2012 р. відповідно до вимог п.2.3 договору купівлі-продажу прав вимоги сторонами було підписано акт приймання-передачі (Том 2 а.с.54), за умовами якого перелік права вимоги, які перейшли до покупця міститься в додатку до нього. Згідно наявної в додатку інформації предметом даного договору був і кредитний договір №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р. укладений з ОСОБА_1 (Том 2 а.с.55)

15.06.2012 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (Том 2 а.с.56-62)

Відповідно до п.2.1 даного договору продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, в покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Для уникнення сумнівів, права вимоги відступаються без надання будь-яких запевнень та гарантій щодо їх якості, окрім тих запевнень та гарантій, що викладені у пункті 7.5, а також без права регресу, крім випадків, передбачених у пунктах 4.5, 4.6, 4.12 та 8.1 цього договору.

Відповідно до п.2.3 даного договору права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов'язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги. Обов'язок продавця передати права вимоги покупцю та підписати акт приймання-передачі прав вимоги залежить від отримання продавцем суми оплати першої частини загальної купівельної ціни згідно п.3.2.1 договору у дату підписання.

19.09.2012 р. відповідно до вимог п.2.3 договору купівлі-продажу прав вимоги сторонами було підписано акт приймання-передачі кредитних файлів №2 до договору купівлі продажу прав вимоги від 15.06.2012 р. (Том 2 а.с.64), за умовами якого до покупця перейшли права вимоги на визначену кількість кредитних файлів, в тому числі і на кредитний договір №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 р. укладений з ОСОБА_1

Окрім того, в результаті невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань по кредитному договору виникла заборгованість, яка за рішенням Апеляційного суду Київської області від 27.12.2016 р. була стягнута з неї в примусовому порядку (Том 2 а.с.65-67)

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що належним відповідачем по справі є ПАТ «Омега Банк» від якого надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника (Том 1 а.с. 66), без зазначення власного відношення до пред'явлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань.

Відповідно до положень ст. 33 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції), позивач мала право заявити клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення його співвідповідачем, проте будь-яких дій спрямованих на таку заміну або залучення не вчинила.

Колегія суддів приходить до висновку, що ПАТ «Омега Банк» є неналежним відповідачем в даній справі, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

З огляду на неналежність відповідача, колегія суддів не вбачає підстав для вирішення питання про відповідність висновків експерта здійснених в рамках даної справи та необхідності застосування строків позовної давності до заявлених вимог.

Європейський суд з прав людини в справі PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року скасуванню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 08 червня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль