ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3796/18 Справа № 214/5518/17 Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІВАС ГРУП»

розглянув у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року, яке постановлено суддею Євтушенко О.І. у місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 16 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «ІВАС ГРУП» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 02.07.2012 року він працював в ТОВ «ІВАС ГРУП» на посаді інженера СЦБ. 19.04.2017 року трудові відносини між ним та підприємством було припинено за згодою сторін.

За час роботи, на думку позивача, йому було заборговано ТОВ «ІВАС ГРУП» заробітну плату у сумі 72 148 грн. Під час звільнення керівництво підприємства гарантувало йому виплату заборгованості по заробітній платі шляхом перерахування на його рахунок, відкритий в банку. Однак таку обіцянку керівництво підприємства не виконало, його звернення з цього приводу ігнорувались, у зв'язку з чим 27.04.2017 року на адресу ТОВ «ІВАС ГРУП» він направив претензію, яку підприємством отримано 23.05.2017 року, проте відповіді так і не надано.

У зв'язку з цим ОСОБА_1 вимушений був звернутися до Державної інспекції України з питань праці задля захисту його права на заробітну плату за відпрацьований час та за виконану роботу, гарантованого Конституцією України та порушеного роботодавцем. 07.08.2017 року за №3836/4/4.3-ЗВ-17 інспекцією було видано доручення із зобов'язанням Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області провести перевірку ТОВ «ІВАС ГРУП» на предмет допущення порушень трудового законодавства.

За результатами проведення перевірки управлінням було виявлено ряд порушень, в тому числі, щодо виплати та нарахування заробітної плати та встановлено, що в бухгалтерському обліку підприємства не рахується заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1

Як було пояснено позивачеві спеціалістами Держпраці, відповідач сплачував частину заробітної плати не офіційно, тобто без відображення і бухгалтерському та податковому обліках, не сплачував обов'язкові платежі.

Позивач зауважував на тому, що дійсно, під час трудової діяльності в ТОВ «ІВАС ГРУП» він отримував частину заробітної плати офіційно із зарахуванням на відкритий на його ім'я рахунок в банку, а іншу частину отримував на руки в касі підприємства, про що ставив підпис у відомостях. Однак, в той момент він не розумів, що частину заробітної плати отримує неофіційно.

Позивач вважає, що заборгованість ТОВ «ІВАС ГРУП» по виплаті йому заробітної плати становить 72 148 грн. та підтверджена Протоколом зборів працівників ТОВ «ІВАС ГРУП» від 15.03.2017 року та додатком до протоколу.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що бездіяльністю відповідача було завдано йому моральну шкоду.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 72 148 грн. та моральну шкоду у розмірі 35 000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Зокрема посилається на те, що за час роботи йому було заборговано ТОВ «ІВАС ГРУП» заробітну плату у сумі 72 148 грн., що підтверджується Протоколом зборів працівників ТОВ «ІВАС ГРУП» від 15.03.2017 року та додатком до протоколу.

Крім того зауважує, що судом першої інстанції надано невірну оцінку поясненням свідків та суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу № 41-к від 02.07.2012 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу в ТОВ «ІВАС ГРУП» на посаду інженера СЦБ.

Відповідно до наказу про прийняття на роботу №41-к від 02.07.2012 року, з яким позивач був ознайомлений під підпис 02.07.2012 року, оплату праці ОСОБА_1 визначено здійснювати згідно штатного розпису (а.с.35).

Відповідно до штатних розписів ТОВ «ІВАС ГРУП», оклад ОСОБА_1, за займаною ним посадою інженера СЦБ будівельно-монтажної дільниці підприємства, визначено в розмірі 1950 грн. (а.с.38-44).

У відповідності до розрахунково-платіжних відомостей ТОВ «ІВАС ГРУП» за вересень 2016 року інженерові СЦБ ОСОБА_1 за його окладом 1950 грн. призначено до виплати 1569,75 грн.; за жовтень 2016 року за окладом 1950 грн. призначено до виплати 1569,75 грн.; за листопад 2016 року за окладом 1950 грн. призначено до виплати 1569,75 грн.; за грудень 2016 року за окладом 1950 грн. призначено до виплати 1569,75 грн. (а.с.45-52).

Призначені до виплати суми заробітної плати згідно реєстрів перераховано на рахунки отримувачів - працівників, у тому числі ОСОБА_1 за рахунком НОМЕР_1, та проведено банком, хоча й з затримкою у виплаті за окремі місяці (а.с.53-60).

19.04.2017 року на підставі наказу №20 від 19.04.2017 року позивача було звільнено із займаної посади з 20.04.2017 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін.

Відповідно до Акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №231/4.7-2 ТОВ «ІВАС ГРУП» встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з посади за згодою сторін на підставі ст.36 КЗпП України з 20.04.2017 року відповідно до наказу № 20 від 19.04.2017 року, остаточний розрахунок ОСОБА_1 отримав з порушенням строків 21.04.2017 року, розрахунково-платіжна відомість № 000004 за квітень 2017 року, перераховано на особистий рахунок через банківську установу 21.04.2017 року, сума виданої заробітної плати становить 4566.55 грн. Працівник отримав остаточний розрахунок в повному обсязі, заборгованість по заробітній платі не обліковується (а.с.87-95).

Спір між сторонами виник з приводу невиплати підприємством відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 72 148 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність у ТОВ «ІВАС ГРУП» перед ним заборгованості по заробітній платі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі в розмірі 72148 грн.

Натомість. як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, на підставі наказу № 41-к від 02.07.2012 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу в ТОВ «ІВАС ГРУП» на посаду інженера СЦБ.

19.04.2017 року на підставі наказу №20 від 19.04.2017 року позивача було звільнено із займаної посади з 20.04.2017 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін.

Відповідно до Акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №231/4.7-2 ТОВ «ІВАС ГРУП» встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з посади за згодою сторін на підставі ст.36 КЗпП України з 20.04.2017 року відповідно до наказ №20 від 19.04.2017 року; остаточний розрахунок отримав з порушенням строків 21.04.2017 року, розрахунково-платіжна відомість №000004 за квітень 2017 року, перераховано на особистий рахунок через банківську установу 21.04.2017 року, сума виданої заробітної плати становить 4566.55 грн. Працівник отримав остаточний розрахунок в повному обсязі, заборгованість по заробітній платі не обліковується (а.с.87-95).

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість по заробітній платі в розмірі 72148 грн. підтверджується Протоколом зборів працівників ТОВ «ІВАС ГРУП» від 15.03.2017 року та додатком до протоколу, оскільки вказаний Протокол складено 15 березня 2015 року, в той час як з позовом до суду позивач звернувся 25.09.2017 року, а копія відомості заробітної плати № 2 взагалі не містить дати складання, що свідчить про відсутність належних та допустимих доказів наявності заборгованості по заробітній платі.

Крім того, у наданій позивачем відомості заробітної плати зазначена сума заробітної плати, як ОСОБА_3, так і позивача ОСОБА_1 сукупно, доказів на підтвердження заборгованості по заробітній платі у ОСОБА_1 не надано.

Також слід зауважити, що Відповідно до Акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №231/4.7-2 ТОВ «ІВАС ГРУП» ОСОБА_1 отримав остаточний розрахунок в повному обсязі, заборгованість по заробітній платі не обліковується (а.с.87-95).

Колегія суддів вважає безпідставними та недоведеними посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він отримував заробітну плату частково шляхом безготівкового перерахування на його банківську картку та частково шляхом видачі готівки через касу підприємства, а відтак розмір його заробітної плати є більшим, оскільки розмір заробітної плати ОСОБА_1, згідно штатного розпису підприємства, було чітко визначено в наказі про його прийняття на роботу, з яким він був ознайомлений, тобто вимоги ст.29 Закону України «Про оплату праці», ст.97 КЗпП України з боку ТОВ «ІВАС ГРУП» виконано.

Не приймає до уваги колегія суддів доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції надано невірну оцінку поясненням свідків, оскільки статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На думку колегії суддів, судом першої інстанції, на виконання вище наведених норм процесуального права, надано належну оцінку поясненням свідків та суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є похідними від первісних, які є недоведеними, тому правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні.

Отже, встановивши, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність у ТОВ «ІВАС ГРУП» перед ним заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: