Справа № 308/7310/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Монич О.В.,

за участю секретаря - Пассер М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивує тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 27.02.2014 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування Позичальник належним чином не виконує і станом на 11.07.2017 року заборгованість по кредиту складає 15476,34 грн., з яких: 3846,46 грн. - заборгованість за кредитом; 2284,98 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 8131,74 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також у відповідності до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 713,16 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.02.2010 року у розмірі 5500,00 грн. та судові витрати в розмірі 1600,00 грн. судового збору.

В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги визнає частково, просить суд розглянути справу у його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 27.02.2014 року, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до цієї статті, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За таких обставин підписання позивачем договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Позивач свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором.

В судовому засіданні встановлено, що Позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування та комісії належним чином не виконує.

З наданого позивачем розрахунку слідує, що станом на 11.07.2017 року заборгованість по кредиту складає 15476,34 грн., з яких: 3846,46 грн. - заборгованість за кредитом; 2284,98 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 8131,74 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також у відповідності до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 713,16 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Згідно з п. 1.1.6.1 Умов та правил надання банківських послуг зміни до цих Умови та правил надання банківських послуг вносяться банком щомісяця в однобічному порядку у випадках, не заборонених чинним законодавством України.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

В порядку вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити прострочене тіло кредиту та комісію.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч. 1ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якою визначено відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Правовим наслідком порушення зобовязання ст. 611 ЦК України встановлює сплату неустойки, яка у розумінні ст. 549 цього кодексу може бути штрафом чи пенею.

Згідно з ч. 1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Крім того, уст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь банку слід стягнути заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту та нарахованих відсотках.

Вирішуючи питання в частині стягнення пені та нарахованих штрафів, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Отже, ч. 3ст. 551 ЦК Україниз урахуванням положеньст. 3 ЦК Українищодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4ст. 10 ЦПК Українищодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Як встановлено судом, з наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що основна заборгованість за кредитним договором становить 3846,46 грн., в той час як розмір пені складає 8131,74 грн., що є значно більшим за розмір основної заборгованості та не відповідає загальним засадам цивільного законодавства (справедливості та розумності).

Враховуючи наведене та беручи до уваги ту обставину, що розмір пені значно перевищує суму заборгованості за тілом кредиту, суд вважає за можливе застосувати у даному випадку до спірних правовідносин норму ч. 3ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені до 3846,46 грн., що буде відповідати принципам справедливості та розумності.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постановах від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс 14 та від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15.

Судом також встановлено, що за порушення відповідачем грошових зобовязань за кредитним договором позивачем одночасно нараховані пеня та штрафи.

Позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання (порушення позичальником грошового зобовязання за кредитним договором), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61Конституції Українита ч. 3ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В той же час, згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі за № 6-2003 цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених устатті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів, нарахованих відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, з яких: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 713,16 грн. штраф (процентна складова).

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № б/н від 27.02.2014 року становитиме 9977,9 грн., з яких: 3846,46 грн. тіло кредиту; 2284,98 грн. нараховані відсотки; 3846,46 грн. нарахована пеня, яку з нього слід стягнути на користь банку а також судові витрати в розмірі 1600,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 81, 83, 141, 223, 229, 280 - 284, 263, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.02.2014 р., що складає 9977,9 грн., з яких: 3846,46 грн. тіло кредиту; 2284,98 грн. нараховані відсотки; 3846,46 грн. нарахована пеня.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 1600 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2