П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2018 року

м. Харків

Справа № 643/16053/15-ц

Провадження № 22ц/790/1036/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Бровченко І.О.

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена сторін:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2018 року у складі судді Харченко А.М. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики в сумі 843000 грн. і судові витрати 6090 грн. та 551 грн. 20 коп.

13 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду з заявою про збільшення позовних вимог до ОСОБА_4, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики від 09 січня 2014 року в розмірі 541838,25 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 25290 грн.; заборгованість за договором позики від 10 липня 2013 року в розмірі 478206 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 9095,40 грн., покласти на відповідача судові витрати (а.с.48-50).

09 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_4, в якій просить стягнути з відповідача на її користь за договором позики від 10 липня 2013 року суму позики 151590 грн., суму індексу інфляції за 2014 рік (124,9%) 37745,91 грн., за 2015 рік (143,3%) 65638,47 грн., за 2016 рік (109,4%) 14249,46 грн., а разом 117633,86 грн., 3% річних за прострочення грошового зобовязання за 2014-2016 роки відповідно до ч.2 ст. 625 ЦПК України 13643 грн., а всього заборгованість в сумі 282866,84 грн.; стягнути з відповідача на її користь за договором позики від 09січня 2014 року суму позики 843000 грн., суму індексу інфляції за 2015 рік (143,3%) 362490 грн., за 2016 рік (109,4%) 79242 грн., а разом 441732 грн., 3% річних за прострочення грошового зобовязання за 2015-2016 роки відповідно до ч.2 ст. 625 ЦПК України 50580 грн., а всього заборгованість в сумі 1335312 грн., стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що між нею та відповідачем ОСОБА_4 10 липня 2013 року був укладений договір позики, згідно з яким позивач передала відповідачеві грошові кошти у сумі 151590 грн., що згідно середнього курсу комерційного банку складало на той час 18600 доларів США. Повернення коштів повинно було здійснюватися щомісячно в сумі не менше 4890 грн., з остаточним строком погашення заборгованості 10 січня 2014 року. В забезпечення належного виконання зобовязань за договором позики, між позивачем та відповідачем був укладений договір застави рухомого майна від 10 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 за реєстровим номером 1626, за яким відповідач передав позивачу у заставу автомобіль марки MITSUBISHI LANCER HB, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Між ними було досягнуто згоди, що предмет застави на період дії договору зберігався у заставодавця, тобто у відповідача. Крім того, 09 січня 2014 року між сторонами був укладений ще один договір позики, згідно з яким позивач передала відповідачеві ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 843000 грн., що на момент укладення відповідного договору становило 21075 доларів США. Повернення грошових коштів повинно було здійснюватися щомісячно в сумі не менше 33720 грн., з остаточним строком погашення 30 квітня 2015 року. Позивач свої зобовязання за обома договорами позики виконала в повному обсязі і передала відповідачеві вказані суми грошових коштів, про що і позивач, і відповідач зазначили в умовах договорів і засвідчили своїми особистими підписами. При цьому відповідач ухиляється від взятих на себе зобовязань та жодного разу не здійснив погашення суми заборгованості, хоча обидва договори були безвідсотковими і він повинен був повернути позивачеві отримані грошові кошти у встановлені договором строки (а.с. 74-76).

На підтвердження позовних вимог позивач надала суду оригінали договору позики від 9 січня 2014 року, договору позики від 10 липня 2013 року, нотаріально посвідчений договір застави рухомого майна від 10 липня 2013 року, які за її ствердженням складені та підписані відповідачем.

Відповідач ОСОБА_4 в ході розгляду справи змінив прізвище на Джима, що підтверджується копіями Свідоцтва про зміну імені та паспорту (а.с.58-59, 61).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики від 10 липня 2013 року на суму 151590 грн., що згідно середнього курсу комерційного банку складало на той час 18600 доларів США. Відповідно до вищевказаного договору позики ним було фактично виплачено частину суми по даному договору, а саме: згідно розписки, складеної чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_6, останній отримав від нього 10 серпня 2013 року 4890 грн.; з 10 вересня 2013 року по 10 листопада 2013 року 15000 грн.. До того ж, у своїх позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 09 січня 2014 року. Проте, відповідач стверджує, що не підписував даний договір та не отримував від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 843000 грн. Вважає даний договір сфальсифікованим.

Ухвалою суду від 13 червня 2017 року по справі призначена судово-почеркознавча експертиза, провадження якої доручено ХНДІСЕ імені заслуженого професора ОСОБА_7.

18 вересня 2017 року ХНДІСЕ ім. Засл. проф. ОСОБА_7 повернуло цивільну справу без виконання ухвали суду від 13 червня 2017 року, тому що станом на 23 серпня 2017 року рахунок вартості робіт по проведенню експертизи ОСОБА_2 не сплачений.

Ухвалою суду від 21 вересня 2017 року відновлено провадження у справі і справа призначена до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8, яка діє на підставі виданої довіреності, заявила клопотання про повторне призначення почеркознавчої експертизи з метою встановлення належності підпису на договорі позики від 09 січня 2014 року у рядку «Позичальник» ОСОБА_4, оскільки відповідач заперечує, що підписував зазначений договір та вартість експертизи складала 10000 грн., яку відповідач на той час не мав можливості сплатити.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2018 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 задоволено. Призначено по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики судово-почеркознавчу експертизу.

В апеляційній скарзі представник позивача просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами для затягування процесу та при призначенні експертизи суд не застосував вимоги ст. 109 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Як убачається із матеріалів справи, предметом заявленого ОСОБА_1 позову є вимога про стягнення заборгованості за договорами позики.

Обґрунтовуючи клопотання про призначення експертизи, представник ОСОБА_2 ОСОБА_8 посилається на те, що договір позики від 09 січня 2014 року ОСОБА_2 не підписував.

Задовольняючи клопотання про призначення експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері почеркознавства, без яких встановити відповідні обставини неможливо та дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для призначення експертизи та зупинення провадження у справі.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положення ст. 83 ЦПК України не позбавляють учасника справи звернутися з клопотанням про призначення експертизи на будь-якій стадії судового розгляду.

Таким чином, беручи до уваги обов'язок суду сприяти учасникам справи у реалізації належних їм прав та обов'язків, необхідності всебічного з'ясування обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про призначення судової авто-товарознавчої експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання клопотання експерта ОСОБА_2 надано зразки підпису. Доказів, що ОСОБА_2 отримував копію квитанції, матеріали справи не містять. Разом з тим, в клопотанні про повторне призначення експертизи зазначено, що єдиним засобом захисту прав відповідача є звернення до експерта для встановлення обставин справи. На час визначення експертом вартості проведення експертизи ОСОБА_2 не мав фінансової можливості сплатити її у встановлені строки, але у теперішній час зібрано достатньо грошових коштів для оплати вартості експертизи.

Доказів того, що ОСОБА_2 навмисно ухиляється від проведення експертизи, матеріали справи не містять, у звязку з чим у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у проведені експертизи відповідно до вимог ст. 109 ЦПК України.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в частині перегляду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження у справі. В іншій частині постанова оскарженню в касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Повне судове рішення буде складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді

Повне судове рішення складено 10 квітня 2018 року.