П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 760/20437/16-ц

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/13/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Лісовська А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Лазаренко В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва перебувала справа за його позовом до КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва", приватного підприємця ОСОБА_3 про припинення протиправних дій, виконання певних дій та відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди. В ході розгляду даної справи, під час судового засідання 17.11.2016 року представник відповідача ОСОБА_2 при свідках поширив про нього недостовірну інформацію, яка порочить його честь та гідність, а саме: ".... пов'язана з психічними розладами позивача, та вважаю, що останній перебуває на обліку у психіатра та має проблеми із психічним здоров'ям". Розповсюджена відповідачем неправдива інформація також викладена в запереченнях на позов та знаходиться в матеріалах цивільної справи № 760/11645/16-ц.

На обґрунтування вимоги щодо відшкодування моральної шкоди зазнав, що розповсюдженням недостовірної інформації йому, як інваліду війни, була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 30 000 грн.

Просив суд визнати поширену інформацію ".... пов'язана з психічними розладами позивача, та вважаю, що останній перебуває на обліку у психіатра та має проблеми із психічним здоров'ям" недостовірною, такою, що порочить честь та гідність, та такою, що підлягає письмовому спростуванню, в тому вигляді, в якому було нанесено образу. Також просив стягнути з відповідача на відшкодування завданої моральної шкоди 30 000 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції не були дослідженні докази поширення відповідачем наклепницької, неправдивої інформації, поширеної в суді, та докази притягнення дисциплінарною палатою Кваліфікаційно- дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за його скаргою про порушення етики адвоката.

Також вказував, що судом не застосовано норму ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію", відповідно до якої оціночними судженнями є висловлювання, за винятком наклепу. Під наклепом, в свою чергу, розуміють "умисне поширення завідомо недостовірних відомостей, що ганьблять честь і гідність іншої особи".

На його думку, суд першої інстанції не звернув увагу на положення ч. 1 ст. 277 ЦК України, якою передбачено, що негативна інформація, поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного (презумпція доброчесності) та порушив конституційне право позивача на спростування недостовірної інформації відносно себе.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 11 ч. 1 Розділу ХІІІ (Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

18 січня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав, викладених у ній.

Відповідач ОСОБА_2 просив відмовити у задоволені апеляційної скарги, зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши доповідь судді Невідомої Т.О., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що поширена відповідачем ОСОБА_2 17 листопада 2016 року під час судового засідання в Солом'янському районному суді м. Києва у справі № 760/11645/16-ц інформація: «...пов'язана с психічними розладами позивача, та вважаю, що останній перебуває на обліку у психіатра та має проблеми з психічним здоров'ям» - є оціночним судженням, критичною оцінкою певних фактів. Суд вважав, що вказані твердження відповідача є саме вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, їх не можна перевірити на предмет відповідності дійсності. В свою чергу позивач не надав доказів того, що відомості, поширені відповідачем 17 листопада 2016 року, порушують його особисті немайнові права, завдають шкоди відповідним особистим немайновим благам останнього або перешкоджають позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, а відтак юридичний склад правопорушення, який би давав підстави для задоволення позову в частині захисту честі та гідності, відсутній.

В частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної школи, суд дійшов висновку, що цивільно-правова відповідальність за заподіяну моральну шкоду не може наступити по відношенню до відповідача, оскільки відсутні ознаки цивільного правопорушення. Крім того, позивачем не доведено як нанесення самої шкоди так і заявленого до стягнення її розміру, позовна заява взагалі не містить будь-яких міркувань з цього приводу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на встановлених обставинах і відповідає нормам матеріального закону з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з ч. 4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Однією з підстав відповідальності за порушення законодавства про інформацію є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи ( ст.47 цього Закону).

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з положенням п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчиненні будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Як зазначено у п.19 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 760/11645/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, КП «Керуюча компанія обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» про припинення дій, виконання певних дій та відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

На підтвердження заявленого позову ОСОБА_1 надав суду письмовий доказ - заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на позовну заяву (а.с.7-9).

Факт поширення ОСОБА_2 вищенаведеної інформації відповідачем не оспорюється. В ході апеляційного розгляду відповідач підтвердив, що в судовому засіданні 17 листопада 2016 року ним було оголошено текст заперечень на позов, пред'явлений ОСОБА_1, однак зазначив, що поширена ним інформація носить оціночний характер.

Дослідивши даний письмовий доказ колегія суддів констатує, що заперечення дійсно містять наступну інформацію: «…пов'язана з психічними розладами Позивача, та вважаю, що останній перебуває на обліку у психіатра та має проблеми з психічним здоров'ям...», в той же час, висловлювання, які просить спростувати позивач, підлягають оцінці в їх контексті та мають досліджуватися в цілому з урахуванням обставин, за яких вони були поширені.

З огляду на логічний та синтаксичний аналіз тексту "Прошу суд звернути увагу на те, що Позивач вже протягом кількох років звертається з величезною кількістю скарг до різних органів, що здійснюють нагляд за здійсненням підприємницької діяльності, і результати розгляду яких жодним чином не показали, що порушуються які-небудь екологічні, санітарні, будівельні та інші норми, що підтверджується журналом реєстрації перевірок, копія якого додається до заперечення (додаток 1). Я думаю, що така величезна кількість безпідставних скарг пов'язана з психічними розладами Позивача, та вважаю, що останній перебуває на обліку у психіатра та має проблеми з психічним здоров'ям, а користуючись превілегіями, що надані інвалідам війни П групи, звертається в різні установи аби завадити здійснювати нормальну діяльність стоматологічної клініки та вирішити свої побутові проблеми, в тому числі усунення грибка зі стінок квартири за рахунок інших, що характеризує останнього не з кращої сторони", з урахуванням використаних мовностилістичних засобів, вказана інформація не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані.

Позивач, опускаючи слова "я думаю", вдається до перекручування обставин справи на свою користь.

Колегія суддів вважає, що спірне висловлювання є оціночним судженням, так як виражає особисте відношення автора до певної події, а не є констатацією факту, який мав місце.

Доводи апеляційної скарги про те, що висловлювання відповідача є наклепом, тобто, умисним поширенням завідомо недостовірних відомостей, суд вважає безпідставними, оскільки спірна інформація є оціночним судженням та носить не стверджувальний характер, а є лише припущенням відповідача щодо дій ОСОБА_1 Оскільки ОСОБА_2 мав на меті не опорочення позивача, про що він зазначив у судовому засіданні, а захист прав сторони, в інтересах якої він діяв у іншій цивільній справі, суд не вбачає умисних дій з його боку, направлених на поширення недостовірної інформації щодо позивача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дослідив рішення Дисциплінарної палати КДКА м. Києва від 28 вересня 2017 року про притягнення адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності (а.с.40-51) та не приймає його до уваги, оскільки притягнення до відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 34 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", не є тотожним відповідальності, що передбачена ч. 1 ст. 277 ЦК України.

Статтею 34 Конституції України та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,передбачено, що кожен має право на свободу слова, на вільне виявлення своїх поглядів та переконань.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на положення ст. 81 ЦПК України позивач не довів, що поширена про нього недостовірна інформація є саме фактичним твердженням.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано доказів та не доведено, що відомості поширені представником відповідача 17 листопада 2016 року, порушують особисті немайнові права позивача, завдають шкоди відповідним особистим немайновим благам останнього або перешкоджають позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норма матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, а тому, підстави для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 17 квітня 2018 року.

Головуючий Т.О. Невідома

СуддіД.Р. Гаращенко А.А. Пікуль