Справа № 464/5841/18
пр.№ 2/464/1838/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2018 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Тімченко О.В.,

секретар судового засідання Бондар Н.С.,

при розгляді за правилами загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу № 464/5841/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати з відповідачем ОСОБА_2, покликаючись на припинення сімейних стосунків.

Ухвалою судді від 12 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Позивач та відповідач у судове засідання не зявилися, подавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності; позивач позовні вимоги підтримують та просять задоволити.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

У ч.3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу - позов про розірвання шлюбу може бути пред*явлений одним із подружжя.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 листопада 2007 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 4346, в якому мають малолітню дитину.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст.21 СК України).

Отже можна зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності згоди чоловіка чи жінки на такий союз не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

З письмових заяв сторін встановлено, що після реєстрації шлюбу їх стосунки через різні погляди на життя почали погішуватися, що призвело до фактичного припинення шлюбтих відносин. Вони не підтримують подружні відносини, проживають окремо та не ведуть спільне господарство. У порядку ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Наведені обставини свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам сторін, а шлюб існує формально.

Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.112 СК України).

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч.3 ст.200 ЦПК України).

З урахуванням, що позивач настоює на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає, суд вважає необхідним задоволити вимоги позивача.

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи вищевикладене, а також і те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, що підтверджується її матеріалами, суд приходить до переконання, що позивачу слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 352,40 грн. Також в порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 352,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.12, 13, 82, 141, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

у х в а л и в :

позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 24 листопада 2007 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 4346.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 352,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 352,40 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

За умовами ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації - м.Львів, вул.Могильницького, 28/23.

Відповідач: ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повне судове рішення виготовлено 6 грудня 2018 року.

Головуючий О.В.Тімченко