Справа № 464/2318/17 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/7291/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф.,Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: представника позивача ОСОБА_2- адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 11 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 11 січня 2017 року та 31 січня 2017 року між сторнами укладено договори позики за умовами яких позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі еквівалентній 30000 доларів і 10000 доларів, а відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти до 01.06.2018 року та сплатити 3% в місяць від суми отриманої в позику. Однак відповідач свої зобов'язання за Договорами позики виконує не належним чином та не в повному обсязі, станом на 04.04.2017 року прострочена заборгованість відповідача становить 2950 доларів США. Просить стягнути в його користь вказану суму.

06 квітня 2018 року позивач подав заяву про забезпечення позову, яку обгрунтував тим, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на унеможливлення виконання рішення суду у справі у випадку задоволення позову, зокрема щодо відчуження нерухомого майна, що належить останньому.

Оскаржуваною ухвалою заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_4 в межах ціни позову 2950,00 доларів США, що еквіввалентно 79974,50 грн., у тому числі на ? частку квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4; на 1/8 частку квартири АДРЕСА_2, загальною площею 68,3 кв. м. до набрання рішенням законної сили.

Ухвалу суду оскаржив представинк відповідача ОСОБА_5 В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права і внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи. Стверджує, що суд дійшов безпідставного висновку про те, що між сторонами існує спір з приводу стягнення боргу за договором позики, оскільки жодних договірних відносин між позивачем та відповідачем не існує. Відповідач не позичав коштів у позивача, не підписував жодних документів, що стосуються договору позики, однак суд не врахував цього постановляючи ухвалу. Ухвала про забезпечення позову базується на нічим не підкріпленому твердженні позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити рішення суду, оскільки судом не зазначено на підставі яких доказів встановлено, що відповідач має намір відчужити належне йому на праві власності рухоме та нерухоме майно для ухилення від виконання рішення. Звертає увагу, що розмір позовних вимог є не співрозмірним з вартістю часток у нерухомому майні. Також стверджує, що накладення арешту на частку у нерухомому майні, яке перебуває у спільній сумісній власності зачіпає законні права та інтереси значної кількості фізичних осіб, які внаслідок забезпечення позову не зможуть повністю реалізувати свої права щодо нерухомогго майна. В ухвалі суд не обгрунтував причин застосування заходів забезпечення позову, не вказав на обставини, які свідчать про те, що неприйняття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення. Просить скасувати ухвалу і постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що між сторонами існує спір з приводу стягнення боргу за договором позики. Враховуючи розмір заявлених позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до переконання, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову. Тому, виходячи з відповідності видів забезпечення позову, розміру позовних вимог, суд першої інстанції визнав, що заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно відповідача ОСОБА_4 в межах ціни позову 2950,00 доларів США, що еквівалентно 79974,50 грн.

Згідно приписів ст. 149 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У частині 2 цієї статті зазначено, що забезпечення позову допускається як до пред»явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені ст.150 ЦПК.

Доводи представника відповідача, наведені в апеляційній скарзі про відсутність підстав для часткового задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, з покликанням на те, що у відповідача немає підстав для відчуження нерухомого майна на яке накладено арешт, не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки позивачем були надані суду першої інстанції письмові докази про те, що ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, які не були врегульовані відповідачем добровільно в строк визначений позивачем. За таких обставин, у суду першої інстанції були підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Зважаючи на те, що арешт на нерухоме майно було накладено в межах ціни позову 2950,00 доларів США, що еквівалентно 79974,50 грн., тому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неспіврозмірність розміру позовних вимог із вартістю часток у нерухомому майні.

Так як право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 було набуто відповідачем разом з іншими трьома особами в порядку безоплатної приватизації з державного житлового фонду (а.с.35), то відповідно до положень ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки всіх чотирьох співвласників є рівними і частка відповідача у праві власності на цю квартиру становить 1/4, та частка відповідача у праві власності на квартиру АДРЕСА_4 становить 1/8.

З огляду на те, що оскаржуваною ухвалою накладено арешт лише на належну відповідачеві на праві спільної часткової власності частину вищезазначених квартир (відповідно 1/4 та 1/8 частки ), колегія судів розглядає як такі, що не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на частку відповідача у нерухомому майні, яке перебуває у спільній сумісній власності зачіпає законні права та інтереси значної кількості фізичних осіб, які не зможуть повністю реалізувати належні їм права щодо нерухомого майна.

Відтак, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують законності і обґрунтованості оскаржуваної ухвали, отже підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, за результатами розгляду колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, оскаржувану ухвалу належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст. 389, 391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 травня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_11