Справа № 191/3964/18
Провадження № 2/191/1148/18
УХВАЛА

іменем України

"29" листопада 2018 р. м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі судді Твердохліб А.В., за участю секретаря судового засідання Яришевої Н.В., прокурора Третьякова А.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовом керівника Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1, який діє в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_2 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду знаходиться позов керівника Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1, який діє в інтересах Державної служби України з безпеки на транспорті, до ОСОБА_2 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, в обґрунтування якого зазначено, що 23.12.2017 року посадовими особами Чорноморського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки на автомобільній ділянці М-18 Одеса-Новоазовськ 203 км, зупинено автомобіль Renault Premium, реєстраційний номер НОМЕР_1, із причепом ППТЦ, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належать ОСОБА_2. За результатами зважування автомобіля та габаритно-вагового контролю, зафіксовано фактичну масу транспортного засобу 46,9т, при нормативно допустимій 40 т., навантаження на одиничну ось (вісь) 14,35 т, при нормативно допустимій 11 т., навантаження на строєну ось (вісь) 25.05 т, при нормативно допустимій 22 т.

Листом №7149 від 26.12.2017 року відповідачу направлено примірник акту №0000674 від 23.12.2017 року, розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, загального користування, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, однак добровільно кошти відповідач до теперішнього часу не сплатив.

На підставі викладеного прокурор просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 66557 грн. 61 коп.

Ухвалою суду від 31.10.2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

27.11.2018 року до суду надійшов відзив на позов від адвоката відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, клопотання про залишення позову без розгляду.

Відповідно до Детальної інформації про фізичну особу ОСОБА_2, отриману судом з офіційного сайту Міністерства юстиції України, встановлено, що 31.03.2005 року Синельниківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області здійснено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за номером запису: 2 216 000 0000 000144, із визначення декількох видів діяльності, одна з яких є «Вантажний автомобільний транспорт» за Кодом КВЕД 49.41.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вказав, що питання про закриття провадження у справі може бути вирішено на розсуд суду.

Відповідач та його представник у судове засідання не зявились.

Суд, вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Конституцією України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір (частини 1 та 3 статті 124 Конституції України).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У справі Zand v. Austria від 12.10.1978 року Європейський суд з прав людини також зауважив, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства); по-друге, субєктний склад такого спору.

Разом з тим, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, у спорах між субєктами господарювання (ст. 20 ГПК України).

Під час розгляду питання про те, чи належить розглядати справу в порядку цивільного судочинства, суд звертає увагу на особливості правовідносин у справі, що виникли в звязку з перевищенням відповідачем нормативів допустимої ваги транспортного засобу, контроль за дотриманням яких здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті.

Так, згідно з підпунктами 15 та 27 пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, а також здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

За положеннями пункту 1 Порядку здійснення державного контролю за автомобільним транспортом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.06 р. № 1567, Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

В свою чергу, стаття 55 Господарського кодексу України дає визначення поняття субєкта господарювання, яким визнаються учасники господарських відносин, що здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Субєктами господарювання серед інших є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Виходячи з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_2 з 2005 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, та здійснює поміж інших видів діяльності, господарську діяльність у сфері вантажного автомобільного транспорту.

В доданих до позовної заяви документах міститься наказ Державної служби України з безпеки на транспорті №1213 від 14.12.2017р. «Про затвердження щотижневого графіку проведення рейдових перевірок, які здійснюються територіальними органами Державної служби України з безпеки на транспорті» та графік проведення рейдових перевірок у період з 18.12.2017 року по 24.12.2017 року, зі змісту яких виходить, що у вказаний період посадові особи Укртрансбезпеки направлені для перевірки субєктів господарювання всіх форм власності відповідно до пункту 13 Порядку здійснення державного контролю за автомобільним транспортом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.06 р. № 1567, яким в свою чергу врегульовано процедуру здійснення державного контролю за суб'єктами господарювання (а.с. 26-27).

З огляду на викладене, Укртрансбезпека в межах наданих повноважень 23.12.2017 року перевіряла дотримання саме субєктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, встановлених габаритно-вагових параметрів, а відповідач, будучи фізичною особою-підприємцем, використовував належний йому транспортний засіб марки Renault Premium реєстраційний номер НОМЕР_1, із причепом ППТЦ, реєстраційний номер НОМЕР_2, для здійснення підприємницької діяльності.

Одночасно необхідно відмітити, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування під час здійснення підприємницької діяльності, тому спір повязаний з вирішенням питання щодо стягнення коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, враховуючи субєктний склад спору та господарський характер правовідносин, суд доходить висновку, що спір між сторонами належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом не здійснювався розгляд заявленого адвокатом відповідача клопотання про залишення позову без розгляду, виходячи із необхідності першочергового вирішення питання юрисдикції суду у дній справі.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 255, 258, 260, 261, 352-354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом керівника Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1, який діє в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_2 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, закрити.

Розяснити прокурору та позивачу, що розгляд заявлених вимог віднесений до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області.Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:ОСОБА_4