19 березня 2018 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючого Бібіка О.В.
з участю секретаря Горобець Н.М.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
09.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з вимогами: позбавити відповідача права користування житловим приміщенням за адресою: м. Зміїв Харківської області, вул. Мистецька, 13.
В зазначеному будинку з 05.12.2013 року зареєстрований ОСОБА_2, який є сторонньою особою.
Відповідач з 2015 року не проживає у будинку за адресою: м. Зміїв Харківської області, вул. Мистецька, 13, його особисті речі та майно відсутні. Місце фактичного проживання його не відоме.
Реєстрація відповідача порушує його права як власника, позбавляє можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг.
Виходячи з того, що в добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 знятися з реєстраційного обліку не бажає, тому, за захистом своїх прав позивач ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду.
Ухвалою судді від 16.02.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 19.03.2018 року, про що повідомлено учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовної заяви, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями 274-279 ЦПК України, беручи до уваги те, що відповідач, який був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом на участь у розгляді справи не скористався та відзив на позов до суду не надав, враховуючи відсутність клопотань будь-якої із сторін про інше, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого.
Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідністю зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Конституція України та Цивільний кодекс України визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 41 Конституції України, ст. 321 Кодексу).
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 319 ЦК України).
Зміст права власності визначає право власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд (ст. 317 ЦК).
Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї.
Встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: м. Зміїв Харківської області, вул. Щорса, 13 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №3/781. (а. с. 6) Право власності ОСОБА_1 зареєстровано КП "Зміївське БТІ" , що підтверджується даними витягу №9284293 від 14.12.2005 року. (а. с. 7).
В належному ОСОБА_1 будинку зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними домової книги та довідки Зміївської міської ради №4590 від 25.05.2017 року (а. с. 9-13, 15).
З акту обстеження матеріально-побутових умов від 18.01.2018 року, складеного депутатом Зміївської міської ради ОСОБА_3 в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вбачається, що ОСОБА_2 за адресою: м. Зміїв Харківської області, вул. Щорса, 13 не проживає з 2015 року. (а. с. 14).
Таким чином, позивач має право вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки, відповідач ОСОБА_2 з 2015 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та порушує права позивача щодо вільного володіння, користування належним йому на праві власності житловим будинком.
Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 30 червня 2015 року, справа № 21-1438а15, та від 01 березня 2016 року, справа № 825/1335/13-а.
У звязку з реєстрацією відповідача ОСОБА_2 у будинку позивача, ОСОБА_1 позбавлений можливості на власний розсуд розпоряджатися належним йому на праві власності майном, що також повязано з складнощами в оформленні субсидії.
За таких обставин, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень статті 141 ЦПК України, враховує, що вимоги позивача були задоволені у повному обсязі, та вважає, що витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. мають бути покладені на відповідача.
Як вбачається з оригіналу платіжного доручення (а. с. 1), позивачем при предявленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 128, 141, 187, 259, 265, 274-279, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення повністю або частково безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення.
Рішення суду у повному обсязі складено 19.03.2018.

Головуючий: