Справа № 747/543/18
Провадження № 2/747/243/18
РІШЕННЯ

іменем України

19.11.2018 року с.м.т. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до відділу освіти, молоді та спорту Талалаївської РДА про стягення індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку в порушенням строків її виплати, та матеріальної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача про стягення індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку в порушенням строків її виплати, та матеріальної допомоги. В обґрунтування позову зазначає, що з 02.12.1988 року вона працює в Талалаївській ОСОБА_4 ступенів на посаді гардеробниці. Школа хоча і є юридичною особою, проте не має бухгалтерії та власного банківського рахунку, тому заробітна плата позивачу нараховувалась по 2017 рік включно відділом освіти Талалаївської РДА, який був реорганізований у відділ освіти, молоді та спорту Талалаївської РДА згідно розпорядження голови РДА від 02.03.2018 року «Про реорганізацію та припинення юридичних осіб публічного права. У період з липня по вересень 2008 року, з березня по грудень 2009 року, з квітня по вересень 2010 року, з січня по грудень 2016 року відділ освіти Талалаївської РДА не здійснював позивачу виплату індексації заробітної плати на загальну суму 12 436 грн. 31 коп. за період з 2002 по 2017 рік відповідач не виплачував позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки на суму 14 016 грн. 52 коп. Також відповідачем не виплачувалась компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати на суму 3146 грн. 32 коп. Позивач неодноразово зверталась до відділу освіти з питань виплати індексації заробітної плати та матеріальної допомог на оздоровлення, але отримувала відмови.

Тому позивач ОСОБА_3 згідно уточнених позовних вимог та уточненого розрахунку просить суд стягнути з відповідача на її користь індексацію заробітної плати за період з липня по вересень 2008 року, з березня по грудень 2009 року, з квітня по вересень 2010 року та з січня по грудень 2016 року на загальну суму 12 436 грн. 31 коп.; матеріальну допомогу на оздоровлення за період 2002-2017 років в сумі 14016 грн. 52 коп.; та компенсацію втрати частини заробітної плати у зявзку з порушенням строків її виплати за період з липня по вересень 2008 року, з березня по грудень 2009 року, з квітня по вересень 2010 року та з січня по грудень 2016 року на загальну суму 3146 грн. 32 коп.

В судовому засіданні учасники справи виклали свої позиції відносно заявленого позову.

Представник позивача ОСОБА_1 позов ОСОБА_3 підтримала і просила задовольнити, поскільки позивачу з 2002 року не виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення при виході у щорічну відпустку, що передбачено ст. 57 Закону України «Про освіту» та колективними договорами між дирекцією Талалаївської ЗОШ та профспілковим комітетом, зокрема, пунктом 5.2.3. Колективних договорів від 12 січня 2004 року та від 10 березня 2010 року, та пунктом 7.1.1. Колективного договору за 2016-2020 роки. Всього не виплачено матеріальної допомоги на оздоровлення на сум у14 016 грн. 52 коп. Також позивачу ОСОБА_3 не виплачувалась індексація заробітної плати за липень-вересень 2008 року, березень-грудень 2009 року, квітень-вересень 2010 року, коли величина індексу споживчих цін перевищувала поріг індексації, що становив 101 % згідно ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових коштів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17 липня 2003 року № 1078. Сума індексації грошових доходів визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Також позивачу не виплачувалась індексація за 2016 рік, коли поріг індексації був встановлений 103 %. Згідно уточненого розрахунку за період з липня по вересень 2008 року не виплачено індексації 13,96 грн., з березня по грудень 2009 року 438, 76 грн., з квітня по вересень 2010 року 83,38 грн., з січня по грудень 2016 року 11900,21 грн. Всього не виплачено позивачу індексації заробітної плати на загальну суму 12 436, 31 грн., які представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 Крім того поскільки позивачу не виплачувалась вчасно індексація заробітної плати, яка є складовою частиною заробітної плати, то відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, як це передбачено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17 липня 2003 року № 1078. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу. Згідно уточненого розрахунку за період з липня по вересень 2008 року не виплачено компенсації на суму 25,01 грн., з березня по грудень 2009 року 628, 80 грн., з квітня о вересень 2010 року 106,81 грн., з січня по грудень 2385,7 грн. Всього не виплачено позивачу компенсації за даний період на загальну суму 3146,32 грн, які представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, поскільки розрахунки виплат, надані позивачем, є необґрунтованими належним чином і не містять інформації про те, на підставі яких нормативних актів вони здійснені. Зокрема, в розрахунку індексації заробітної плати не зрозуміло, на яких підставах він здійснювався. Що стосується проведення індексації заробітної плати позивачу ОСОБА_3 за період з 2008 року по 2010 рік для 2 тарифного розряду, за яким здійснювався розрахунок оплати праці, то індексація за цей період не передбачена в звязку з щоквартальним підвищенням заробітної плати у даний період. Крім того, поскільки за цей час поріг індексації не перевищував 103%, тому право на індексацію заробітної плати не виникало. Поскільки не нараховувалась індексація, тому відсутні і підстави для нарахування компенсації. Що стосується матеріальної допомоги на оздоровлення, то для обслуговуючого персоналу така виплата не передбачена ст. 57 Закону України «Про освіту», крім того, позивач у заявах на відпустку з 2002 року не просила, щоб їй виплачували матеріальну допомогу. Таким чином, позов ОСОБА_3 є безпідставним, і представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову.

Будь-яких заяв чи клопотань, оформлених належним чином у відповідності до вимог ЦПК України, від учасників справи до суду не надходило.

Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлені наступні фактичні обставини - позивач ОСОБА_3 02.12.1988 року прийнята на посаду гардеробниці Талалаївської середньої школи. 04.12.2003 року школа перейменована в Талалаївську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.8). 29.09.2017 року ОСОБА_3 разом з іншими працівниками зверталась до голови Талалаївської РДА з колективною заявою про виплату оздоровчих за 2016-2017 роки та стажових за надання відпустки. Копія зазначеного звернення знаходиться в матеріалах справи на аркуші 13. 18 жовтня 2017 року працівникам було надано відповідь голови РДА, згідно якої у відповідності до постанови КМУ від 30.08.2002 року № 1298 керівникам бюджетних установ, закладів та організацій надано право в межах фонду заробітної плати надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення. Але відділ освіти Талалаївської РДА не має змоги виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення, так як кошторисних призначень на це не вистачає. Статтею 57 Закону України «Про освіту» передбачено виплату за вислугу років лише педагогічним та науково-педагогічним працівникам (а.с.12). Аналогічний лист-відповідь направлено працівникам відділу освіти, зокрема і ОСОБА_3, з відділу освіти Талалаївської РДА 29.05.2018 року.(а.с.14). Відділ освіти Талалаївської РДА було реорганізовано у відділ освіти, молоді та спорту Талалаївської РДА згідно розпорядження голови РДА від 02.03.2018 року (а.с.15-16). Згідно відповіді відділу освіти, молоді і спорту Талалаївської РДА від 14.08.2018 року відділ освіти не має змоги здійснити розрахунок заробітної плати на запит представника позивача, оскільки в штаті відділу з 19.06.2018 року немає бухгалтера (а.с.17).

Що стосується доказів, відхилених судом, та мотивів їх відхилення, суд вважає за необхідне заначити наступне.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягення матеріальної допомоги на оздоровлення, позивач посилається на колективні договори, які заключались між дирекцією Талалаївської ЗОШ та профспілковим комітетом школи, зокрема, на пукти 5.2.3. Колективних договорів від 12.01.2004 року та від 10.03.2010 року, та на п. 7.1.1. Колективного договору на 2016-2020 роки. Але аналізуючи зазначені пункти, суд приходить до наступного висновку. У пунктах 5.2.3. Колективних договорів від 12.01.2004 року та від 10.03.2010 року мова йде про зобовязання директора школи надавати допомогу працівникам, які мають право на відпустку з декількох підстав, у виборі найбільш вигідної для них підстав. Але наведене ніяким чином не зобовязує директора школи виплачувати матеріальну допомогу на оздоровлення працівникам школи при виході у відпустку. Таким чином, суд відхиляє зазначені докази як неналежні, які не містять інформацію щодо предмета доказування, тобто не підтверджують заявлені вимоги щодо обовязку відповідача виплачувати позивачу з 2002 року матеріальну допомогу на оздоровлення при виході у щорічну відпустку (а.с.19-31).

На підтвердження позовних вимог про стягення індексації заробітної плати, а саме щодо розміру заробітної плати у ті місяці і роки, за які висуваються позовні вимоги, позивачем до позовної заяви надано ксерокопії низької якості особового рахунку ОСОБА_3, з яких суду необхідно зробити висновок про розмір заробітної плати позивача у певні місяці та роки (а.с.80-91). Але із доданих копій особового рахунку неможливо зробити висновок, яка саме заробітна плата була у ОСОБА_3 за період з липня по вересень 2008 року, з березня по грудень 2009 року, з квітня по вересень 2010 року, з січня по грудень 2016 року, чи проводилась індексація заробітної плати.

Суд відхиляє зазначені докази на підтвердження розміру заробітної плати у зазначені місяці, як неналежні, що не містять інформацію щодо предмета доказування, тобто не підтверджують заявлені вимоги щодо розміру заробітної плати позивача у вказаний період, на яку необхідно було нараховувати індексацію; як недопустимі, оскільки доказ розміру заробітної плати позивача за законом має бути підтверджений іншим засобом доказування, зокрема, довідкою про заробітну плату; як недостовірні, так як за даними доказами неможливо встановити дійсні обставини справи, поскільки копії зроблені низької якості, почерпнути з них яку-небудь інформацію неможливо, відомості щодо заробітної плати, як фінансові документи, повинні бути засвідчені підписом керівника і бухгалтера та печаткою установи; як недостатні, які не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмету доказування, а саме права позивача на проведення індексації її заробітної плати у звязку з тим, що її заробітна плата була такою, що підлягала індексації. Будь-яких клопотань від представника позивача про витребування доказів на підтвердження позовних вимог в порядку ст. 84 ЦПК України перед судом не ставилось, суд обмежений в можливості самостійно збирати докази. Таким чином, суд відхиляє зазначені докази як неналежні, недопустимі, недостовірні та недостатні і не кладе їх в основу рішення при розгляді справи.

Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи щодо мотивів їх незастосування.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Докази оцінюються судом з точки зору їх належності чи місять вони інформацію щодо предмета доказування; допустимості обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування; не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірності на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатності які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_3 про стягення індексації заробітної плати за період з липня по вересень 2008 року, з березня по грудень 2009 року, з квітня по вересень 2010 року, з січня по грудень 2016 року, суд застосовує наступні норми права.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно ч.1 ст. 2 зазначеного Закону та п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, обєктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Відповідно до статей 3-4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у звязку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у звязку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із наведених положень законодавства, поріг індексації, який надає право на індексацію грошових доходів населення, встановлено в розмірі 103 відсотка. Зазначений поріг у такому розмірі встановлено Законом України від 24.12.2015 року, до цього часу поріг індексації був встановлений в розмірі 101 відсоток. У доданому позивачем до позовної заяви розрахунку індексації заробітної плати зазначений саме такий поріг індексації, на поріг індексації в розмірі 101 відсоток посилалась і представник позивача в судовому засіданні, як на такий, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, і тому, на її думку, повинен братись судом при вирішенні спору. Стосовно цього суд вважає за необхідне заначити наступне. Частина ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 4 зазначеної статі ЦПК встановлено, що закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Тому при вирішенні справи суд бере до уваги той розмір порогу індексації, який є чинним на час вирішення справи, а саме 103 відсотка, що відповідає одній із загальних засад процесуального законодавства, передбаченим ст. 4 ЦПК України.

Відносно права на індексацію заробітної плати позивача за період з липня по вересень 2008 року, з березня по грудень 2009 року, з квітня по вересень 2010 року, з січня по грудень 2016 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Зазначеним органом є Державна служба статистики України і щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом, як на офіційному сайті http:www.ukrstat.gov.ua, так і у газеті «Урядовий курєр», є загальновідомою інформацією.

Так індекс інфляції за липень 2008 року склав 99,5 %, за серпень 2008 року 99,9 %, за вересень 2008 року 101,1 %. Зазначена інформація є загальнодоступною і розміщена в газеті «Урядовий курєр» відповідно в № 144 від 07.08.2008 року, № 165 від 06.09.2008 року, № 187 від 08.10.2008 року.

Індекс інфляції за березень 2009 року склав 101,4 %, за квітень 2009 року 100,9 %, за травень 2009 року 100,5 %, за червень 2009 року 101,1 %, за липень 2009 року 99,9 %, серпень 2009 року 99,8 %, вересень 2009 року 100,8 %, жовтень 2009 року 100,9 %, листопад 2009 року 101,1 %, грудень 2009 року 100, 9 %. Зазначена інформація є загальнодоступною і розміщена в газеті «Урядовий курєр» відповідно в № 63 від 08.04.2009 року, № 80 від 07.05.2009 року, № 101 від 10.06.2009 року, № 120 від 08.07.2009 року, № 143 від 08.08.2009 року, № 164 від 09.09.2009 року, № 185 від 08.10.2009 року, № 208 від 10.11.2009 року, № 228 від 08.12.2009 року, № 3 від 09.01.2010 року.

Індекс інфляції за квітень 2010 року склав 99,7 %, травень 2010 року 99,4%, червень 2010 року 99,6 %, липень 2010 року 99,8 %, серпень 2010 року 101,2 %, вересень 2010 року 102,9%, жовтень 2010 року 100,5 %, листопад 2010 року 100,3 %, грудень 2010 року 100,8 %. Зазначена інформація є загальнодоступною і розміщена в газеті «Урядовий курєр» відповідно в № 83 від 08.05.2010 року, № 102 від 08.06.2010 року, № 123 від 08.07.2010 року, № 146 від 10.08.2010 року, № 165 від 08.09.2010 року, № 187 від 08.10.2010 року, № 209 від 09.11.2010 року, № 230 від 08.12.2010 року, № 3 від 11.01.2011 року.

У 2016 році індекс інфляції складав: за січень 100,9%, за лютий 99,6 %, за березень 101,0 %, за квітень 102,5 %, за травень 100,1 %, за червень 99,8 %, за липень 99,9 %, за серпень 99,7 %, за вересень 101,8 %, за жовтень 102,8 %, за листопад 101,8 %, за грудень 100,9 %. Зазначена інформація є загальнодоступною і розміщена в газеті «Урядовий курєр» відповідно в № 26 від 10.02.2016 року, № 47 від 11.03.2016 року, № 68 від 09.04.2016 року, № 87 від 11.05.2016 року, № 109 від 10.06.2016 року, № 128 від 12.07.2016 року, № 149 від 10.08.2016 року, № 170 від 10.09.2016 року, № 191 від 11.10.2016 року, № 210 від 09.11.2016 року, № 223 від 10.12.2016 року, № 4 від 11.01.2017 року.

Аналізуючи наведену інформацію, суд приходить до висновку, що за період з липня по вересень 2008 року, з березня по грудень 2009 року, з квітня по вересень 2010 року, з січня по грудень 2016 року величини індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації, установлений в розмірі 103 відсотка, тому підстави для проведення індексації заробітної плати позивачу ОСОБА_3 за вказаний період відсутні, і позов в частині стягення з відповідача індексації заробітної плати задоволенню не підлягає.

Поскільки в ході розгляду справи на підставі наданих позивачем доказів та аналізу норм законодавства суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягення індексації заробітної плати, тому відсутні підстави для задоволення позову в частині стягення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати.

Розглядаючи позовну вимогу про стягення з відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення, суд застосовує наступні норми права.

Стаття 57 Закону України «Про освіту» закріплює державні гарантії педагогічним і науково-педагогічним працівникам. Зокрема, держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам: належні умови праці та медичне обслуговування; оплату підвищення кваліфікації; правовий, соціальний, професійний захист; диференціацію посадових окладів (ставок заробітної плати) відповідно до кваліфікаційних категорій, встановлення підвищених посадових окладів (ставок заробітної плати) за педагогічні звання, надбавок за почесні звання, доплат за наукові ступені та вчені звання; виплату педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обовязків; виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки; надання пільгових довгострокових кредитів на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла або надання службового житла у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України; пенсію за вислугу років; інші гарантії, визначені законом України.

Тобто зазначена стаття гарантує виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки педагогічним та науково-педагогічним працівникам. Позивач ОСОБА_3 не відноситься до зазначеної категорії, і тому під дію ст. 57 Закону України «Про освіту» відносно виплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу не підпадає і на неї ця норма Закону не поширюється.

Стосовно пункту 7.1.1. Колективного договору на 2016-2020 роки, на який посилалась представник позивача у судовому засіданні, то він закріплює обовязок роботодавця виплачувати працівникам допомогу на оздоровлення в розмірі не менше місячного посадового окладу при наданні щорічної відпустки відповідно до ст. 57 Закону України «Про освіту», та постанова КМУ № 1298 від 30.08.2002 року або інших законодавчих актів, дійсних на день виплати. Поскільки, як було встановлено, позивач ОСОБА_3 не підпадає під дію ст. 57 Закону України «Про освіту» відносно виплати їй матеріальної допомоги, із заявами до відповідача про виплату їй матеріальної допомоги при виході у відпустку з 2002 року не зверталась, доказів цього позивачем не надано, тому підстави для стягення з відповідача на корить позивача матеріальної допомоги на оздоровлення відсутні.

Таким чином, суд, розглянувши справу в межах позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, проаналізувавши чинне матеріальне право, що передбачає відповідні виплати, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 57 Закону України «Про освіту», ст.ст. 3-4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-81, 84, 89, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до відділу освіти, молоді та спорту Талалаївської РДА про стягення індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку в порушенням строків її виплати та матеріальної допомоги відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 29 листопада 2018 року.

Суддя Л.В.Тіщенко