Справа № 376/132/18 Головуючий у І інстанції Клочко В. М.
Провадження № 22-ц/780/2360/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 05.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2018 року м. Київ

Справа № 376/132/18

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач),

ОСОБА_2

ОСОБА_3

секретар судового засідання Немудра Ю.П.,

позивач ОСОБА_4 (апелянт),

відповідач ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сквирського районного суду Київської області, у складі судді Клочка В.М., від 20 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом в інтересах повнолітньої ОСОБА_6, що продовжує навчання, до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на час навчання. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 04 вересня 1999 року. На даний час шлюб розірвано. З відповідачем мають спільну дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо і має іншу родину. Після досягнення донькою повноліття він перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу дитині.

Оскільки донька продовжує навчання на денній формі навчання у Навчально-науковому інституті права Університету державної фіскальної служби України і змоги влаштуватись на роботу не має, вона одна несе витрати, пов'язані з навчанням дочки, просила стягнути із ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку із навчанням останньої в Навчально-науковому інституті права Університету державної фіскальної служби України, в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і досягнення донькою 23 років.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 20 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5, щомісячно, без урахування часу канікул, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 750 грн на користь ОСОБА_4 на час навчання повнолітньої дочки ОСОБА_6 в університеті державної фіскальної служби починаючи, з 23 січня 2018 року.

Позивач рішенням суду не погодилась та у квітні 2018 року звернулася з апеляційною скаргою. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає, що вказане рішення прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Відповідач судове рішення не оскаржив.

Про дату, час і місце розгляду справи учасники справи були повідомлені належним чином, однак до суду не зявилися, що, відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджало розгляду справи.

На вказану апеляційну скаргу надійшов відзив, який не був підписаний, а тому не може бути прийнятий судом до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову районний суд виходив з того, що відповідач працює на посаді чергового торгівельного майданчику і отримує заробітну плату в розмірі 3800 грн, одружений та має на утриманні дитину.

Колегія суддів погоджується з цим висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи.

Зі справи вбачається та її матеріалами підтверджується та сторонами не заперечується таке.

ОСОБА_5 є батьком повнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона навчається на платній основі на 1курсі денної форми навчання у Навчально-науковому інституті права Університету державної фіскальної служби України.

Відповідач працює на посаді чергового торгівельного майданчику, отримує заробітну плату в розмірі 3800 грн, з урахування обовязкових податків і платежів, одружений та має на утриманні ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу

Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обовязок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Всупереч твердженням апелянта, районним судом при визначені розміру аліментів враховано, що відповідач працює, має іншу сімю та малолітню дочку на утриманні, тому, з врахуванням розміру заробітної плати, у змозі надавати визначену судом матеріальну допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, крім того, зводиться до помилкового тлумачення норм права і не свідчать про порушення судом норм сімейного, цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Крім того, обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 268, 375, 367, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше, як за пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Судді: С.В. Лівінський,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3