ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3891/18 Справа № 212/737/18 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»)

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 серпня 2018 року, яке постановлено суддею Колочко О.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 27 вересня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»)звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 24.11.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У період з 24.11.2008 року по 11.03.2014 року кредитний ліміт змінювався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картки.

Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань за вказаним договором, відповідач не виконувала умови договору, в зв'язку з чим станом на 31.12.2017 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 70613,31 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1887,60 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 60674,94 грн.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4450,14 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 3350,63 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не надано належної оцінки істотним обставинам справи.

Позивач зауважує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача в заяві.

При цьому, при встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п.п. 3.3, 5.3 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк». Також, свідченням приєднання відповідача до Договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком, використання кредитних коштів та погашення заборгованості.

Позивач зауважує на тому, що 24.11.2008 року відповідачу була видана кредитна картка, яка в подальшому перевипускалась, строк дії вказаної превипущеної картки до жовтня 2015 року. 24.02.2015 року відповідач пройшов повторну ідентифікацію та підписав нову анкету-заяву до приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно розрахунку, наданого позивачем суду апеляційної інстанції, в межах строку позовної давності, позивач вважає, що має право на відшкодування заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1887,60 грн., відсотків в розмірі 4613,13 грн. , за період з 31.10.2015 року по 31.12.2017 року, та пені за обліковою ставкою НБУ в розмірі 683,17 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24 листопада 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника ОСОБА_2 та Умов та Правил надання банківських послуг, з якими його під час укладання договору було ознайомлено, що відповідач засвідчив особистим підписом 24 листопада 2008 року (а.с.13-зворот).

Як видно з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»), форма договору про надання банківських послуг, яка укладається між банком та держателем картки, складається із заяви, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів (а.с.14-20).

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ «КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_2 (НОМЕР_1 від 12.12.07 року) 24.11.2008 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн. В подальшому відбувалися зміни кредитного ліміту: 21.08.2009 року кредитний ліміт збільшений до 2000,00 грн., 05.02.2010 року до 4000,00 грн., 30.09.2010 року до 4800,00грн., 23.10.2010 року до 5600,00 грн., 25.11.2010 року до 6600,00 грн., 28.12.2010 року до 8600,00 грн., 10.04.2011 року до 10600,00 грн., 29.04.2011 року до 15000,00 грн., 11.03.2014 року зменшений до 1890,00 грн. (а.с.12).

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежу по якому-небудь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. плюс 5% від суми позову.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за наданим позивачем розрахунком, станом на 31.12.2017 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 70613,31 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1887,60 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 60674,94 грн.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4450,14 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 3350,63 грн. - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача є недоведеними.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Договір є зобов'язанням і, відповідно, підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зі змісту зобов'язань, вбачається, що між сторонами у справі виникли відносини з приводу надання банківських послуг, а саме відкриття платіжної картки «Універсальна».

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

В силу положень ст. 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону.

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи, 24 листопада 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника ОСОБА_2 та Умов та Правил надання банківських послуг, з якими він під час укладання договору був ознайомлений, що засвідчено особистим його підписом 24 листопада 2008 року (а.с.13-зворот).

Як видно з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»), форма договору про надання банківських послуг, яка укладається між банком та держателем картки, складається із заяви, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів (а.с.14-20).

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ «КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_2 (НОМЕР_1 від 12.12.07 року) 24.11.2008 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн. В подальшому відбувалися зміни кредитного ліміту: 21.08.2009 року кредитний ліміт збільшений до 2000,00 грн., 05.02.2010 року до 4000,00 грн., 30.09.2010 року до 4800,00грн., 23.10.2010 року до 5600,00 грн., 25.11.2010 року до 6600,00 грн., 28.12.2010 року до 8600,00 грн., 10.04.2011 року до 10600,00 грн., 29.04.2011 року до 15000,00 грн., 11.03.2014 року зменшений до 1890,00 грн. (а.с.12).

24 листопада 2008 року ОСОБА_2 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» НОМЕР_1 із строком дії до останнього дня грудень 2011 року.

Як вбачається із матерілів справи, в подальшому картка перевипускалася, а саме 20.01.2012 року відповідач отримав картку НОМЕР_2 зі строком дії до останнього дня жовтня 2015 року.

24.02.2015 року відповідач пройшов повторну ідентифікацію та підписав нову анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

На підтвердження обставин та вимог, викладених у позовній заяві, а саме: наявності між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитних зобов'язань за кредитним договором б/н від 24 листопада 2008 року та непогашеної ОСОБА_2 кредитної заборгованості за цим договором в розмірі 70613,31 грн., ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви додано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.15-20,81-104), копію Анкети-заяви б/н від 24.11.2008 року (а.с.13), копію Анкети-заяви б/н від 24.02.2015 року (а.с.80), довідку про ознайомлення з умовами кредитування та користування кредитною карткою «Універсальна» від 24.11.2008 року (а.с.14), розрахунок заборгованості станом на 31 грудня 2017 року (а.с.6-11).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» було ознайомлено ОСОБА_2 із умовами кредитування саме з використанням кредитної карти «Універсальна», що останній підтвердив підписом 24.11.2008 року в Анкеті-заяві, що свідчить про укладення між сторонами цього дня договору про надання банківських послуг на вищезазначених умовах.

Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк», на підтвердження виконання ним п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг щодо видачі кредитної карти «Універсальна», було надано цифрове зображення відповідача ОСОБА_2 з отриманою кредитною картою «Універсальна» та інформацію, згідно якої кредитна карта перевипускалась зі строком дії до жовтня 2015 року (а.с.203).

Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу Банку є вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254.

Відповідно до п. 3.4 та п. 3.8 цього Положення ідентифікація операції передбачає її докладний опис, який має містити потрібну інформацію для різних підрозділів банку та внутрішнього аудиту, а саме: тип операції (міжбанківські розрахунки, операції з клієнтами банку, розрахунки за власними операціями тощо), номер та дату договору, конкретні строки (початок та завершення) операції згідно з договором, дані про контрагента, зміст операції (кредит, депозит, тип процентної ставки тощо) та інше.

Згідно п. 4.2. цього Положення підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. При цьому, згідно з п. 9.5, під час здійснення інформаційного забезпечення операційної діяльності Банку реалізується правило "двох рук" (операція не може бути ініційована та виконана одним користувачем системи), проводяться заходи з виявлення викривленої та/або суперечливої інформації, зберігається вся інформація (неможливість ігнорування інформації, що надійшла з будь - якого джерела). Проводиться резервне накопичення та зберігання всієї інформації для забезпечення відновлення роботи банку внаслідок виникнення форс - мажорних обставин або в разі ліквідації банку.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

З урахуванням вищевикладеного, судом першої інстанції помилково не було враховано банківські виписки, як належні докази підтвердження видачі кредиту та не враховано факту перевипуску карта «Універсальна», термін дії якої визначений до жовтня 2015 року, та не враховано, що відповідач по справі активно користувався картковим рахунком, використовуючи кредитні коштів та здійснюючи погашення кредитної заборгованості.

Враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що надані ПАТ КБ «ПриватБанк» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_2 з 2008 року користується кредитними коштами, наданими йому ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна», яка була перевипущена 20.01.2012 року зі строком дії до 31.10.2015 року.

Однак, відповідачем умови договору не виконувались належним чином, в зв'язку з чим станом на 31.12.2017 року за кредитним договором утворилася заборгованість в розмірі 70613,31 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1887,60 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 60674,94 грн.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4450,14 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 3350,63 грн. - штраф (процентна складова).

Проте, визначений позивачем розмір заборгованості не може бути стягнутий з відповідача н користь позивача в повній мірі, оскільки позовні вимоги заявлено поза межами строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем.

Так, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, строком дії кредитної картки «Універсальна» визначено 31 жовтня 2015 року, таким чином, строк позовної давності має обчислюватись саме з 31 жовтня 2015 року, з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права, по дату проведення розрахунку - 31.12.2017 року, та згідно з розрахунком позивача, наданим суду апеляційної інстанції, який перевірено колегією суддів та який колегія суддів вважає правильним, заборгованість за тілом кредиту становить 1887,60 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом становлять 4613,13 грн., які підлягають стягненню з відповідач на користь позивача в межах строку позовної давності за період з 31.10.2015 року по 31.12.2017 року, про застосування якого було заявлено відповідачем.

При цьому, колегія суддів вважає, що у стягнені штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід відмовити, враховуючи наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17.

Отже, зі змісту п. 1.1.5.25 та п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що підставою нарахування пені та штрафу є порушення строків виконання грошового зобов'язання, що свідчить про відсутність правових підстав для одночасного стягнення пені та штрафів.

У зв'язку з тим, що нарахування штрафу носить разовий характер, в той час як пеня нараховується за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, враховуючи встановлений кредитним договором подвійний характер відповідальності за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу (фіксованої його частини та процентної складової) задоволенню не підлягають.

Також колегія суддів вважає, що розмір пені за користування кредитними коштами має бути визначений в розмірі 1200 грн. виходячи із розрахунку позивача за період часу з 31 грудня 2016 року по 31.12.2017 року, з яким колегія суддів погоджується та який колегія суддів вважає правильним.

Так, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в межах одного року.

Вимоги АК КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за обліковою ставкою НБУ, які були заявлені під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, задоволенню не підлягають, оскільки вказані позовні вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 24 листопада 2008 року станом на 31 грудня 2017 року у розмірі 7700,73 грн., з якої: 1887,60 грн. - заборгованості за кредитом, 4613,13 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом та 1200 грн. - пені.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно від задоволених позовних вимог, по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 176,20 грн. (а.с.1) та за подання апеляційної скарги у розмірі 264,30 грн. (а.с.188), а всього 440,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 24.11.2008 року в сумі 7700 (сім тисяч сімсот) грн. 73 коп., яка складається з 1887,60 грн. - заборгованість за кредитом та 4613,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 1200 грн. - пені.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 440 (чотириста сорок) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: