Ухвала

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 331/973/15-ц

провадження № 61-8902св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року в складі судді Смолки І. О. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Кримської О. М., Дашковської А. В., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 жовтня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 80 000 доларів США зі сплатою 11,9 % річних на строк до 06 жовтня 2038 року. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 06 жовтня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено окремі договори поруки, відповідно до умов яких останні поручилася перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Внаслідок укладених 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), а також 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» договорів факторингу, позивач набув права вимоги за вказаними вище кредитним договором та договорами поруки. Оскільки позичальник належним чином не виконав свої кредитні зобов'язання, у нього станом на 09 березня 2016 року виникла заборгованість, а саме: зі сплати відсотків за користування кредитними коштами - 42 972,21 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) складає 1 138 640,23 грн; пеня - 148 713,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 3 605 997,87 грн. Посилаючись на норми статей 258, 266 ЦК України, позивач вказував, що нарахована в межах строку позовної давності пеня становить 1 865 946,71 грн.

На підставі викладеного ТОВ «Кредитні ініціативи», з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 612 433,07 грн, а саме: зі сплати відсотків за користування кредитним коштами - 1 138 640,23 грн; пеня - 3 605 997,87 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 004 586,94 грн, а саме: зі сплати відсотків за користування кредитними коштами - 1 138 640,23 грн, пеня - 1 865 946,71 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 3 654 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник порушив умови кредитного договору, тому виникла заборгованість, що і підлягає стягненню на користь позивача, який на підставі чинних договорів факторингу набув право вимоги за кредитним зобов'язанням. Позивачем пропущено визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення вимоги до поручителів, тому правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, проте позичальник порушив умови цього правочину, тому кредитор звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Позичальник не виконав рішення суду про стягнення кредитної заборгованості. Наявність судового рішення про задоволення вимог первісного кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, до остаточного виконання вказаного судового рішення. Отже, позивач має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені у межах строку позовної давності.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами безпідставно обраховано заборгованість в іноземній валюті, оскільки законним платіжним засобом на всій території України є гривня, в якій і має бути виконане грошове зобов'язання. В провадженні судів знаходиться справа, предметом якої є звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення кредитної заборгованості за вказаним вище кредитним договором, проте вказані обставини суди не врахували. Оскільки у кредитному зобов'язанні відбулася заміна кредитора без згоди та повідомлення боржника, а ПАТ «Сведбанк» таТОВ «Кредитні ініціативи» не зверталися до виконавчої служби щодо виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, то позичальник був позбавлений можливості виконати це рішення суду.

У лютому 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішенням суду стягнуто заборгованість за кредитним договором у грошовій одиниці України - гривні. Разом з тим, розмір пені за прострочення виконання зобов'язання був погоджений сторонами кредитного договору в пункті 8.1 цього договору. Отже, судами визначено розмір пені відповідно до вимог чинного законодавства. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин кредитного договору, тому позивач має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за прострочення виконання кредитних зобов'язань. Заміна кредитора відбувається без згоди боржника, останній не був позбавлений права виконати своє зобов'язання як первісному, так і новому кредитору, проте утримався від вчинення таких дій.

21 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 444/9519/12-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15).

Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема, пені та процентів, після ухвалення рішення про задоволення вимог первісного кредитора, яке не виконане боржником, поза межами строку позовної давності, є подібними тим, що виникли у справі № 444/9519/12-ц, яку передано на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справа № 444/9519/12-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 331/973/15-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 444/9519/12-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк І. М. Фаловська