Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 559/2178/15-ц

провадження № 61-683св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка підписана представником ОверчукОльгою Миколаївною, на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у складі судді Стадійчука А. О. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 2016 року у складі суддів: Григоренка М. П., Ковальчук Н. М., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 25 жовтня 2007 року між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта») та відповідачем було укладено кредитний договір № 003-17063-251007. Банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30 000 грн, з лімітом кредитної лінії в розмірі 4 000 грн.

За користування кредитними коштами ОСОБА_2 зобов'язувалася сплачувати відсотки та комісію. Свої зобов'язання відповідач належним чином не виконувала і станом на 15 липня 2015 року у неї виникла заборгованість в розмірі 11 946,33 грн, яка складається з тіла кредиту 11 946,33 грн, яку ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути із ОСОБА_2 на свою користь.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів мотивовано тим, що банком не надано належних доказів на підтвердження свої вимог, зокрема, що стосується розміру заборгованості за кредитним договором.

У липні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подало касаційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. У касаційній скарзі вказано, що судами неправильно застосовано норми матеріального прав та порушено норми процесуального права. Суди при вирішенні справи в повному обсязі не дослідили докази, зокрема, розгорнутий розрахунок заборгованості наданий банком.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У вересні 2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу, у якому просила касаційну скаргу відхилити, оскаржені рішення залишити без змін. Вказувала, що судами всебічно та об'єктивно досліджено матеріали справи, у зв'язку із цим ухвалено законне рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів частково приймає аргументи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 25 жовтня 2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено договір №003-17063-251007, згідно якого банк відкрив відповідачу картковий рахунок, надав в користування платіжну картку з встановленням кредитної лінії в розмірі 30 000 грн та лімітом кредитної лінії в розмірі 4 000 грн. Відповідач зобов'язався своєчасно погашати суму заборгованості, сплачувати відсотки за користування кредитом.

Відповідно до розрахунку, наданого банком, станом на 15 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 11 946,33 грн, що складається із боргу за тілом кредиту.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з тим, при розгляді апеляційної скарги апеляційний суд обмежився висновком про те, що суду не надано належних доказів наявності заборгованості за кредитним договором № 003-17063-251007. При цьому докази, надані на підтвердження позовних вимог банком, що містяться в матеріалах справи, не досліджені апеляційним судом.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка підписана представником ОверчукОльгою Миколаївною, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 2016 року скасувати,

Передати справу № 559/2178/15-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило