Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 2-9269/11

провадження № 61-14010св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С.П.,

учасники справи:

заявник - Жовтневий відділ Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції,

заінтересовані особи: об'єднання «Дніпрооблагропромбут», ОСОБА_4,

боржник - ОСОБА_5,

стягувач - публічне акціонерне товариство «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД» на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2016 року у складі судді Черкеза Д. Л. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Глущенко Н. Г., Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року державний виконавець Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ) Квашенко Д. В. за погодженням начальника Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Полуектова С. Ю. звернулася до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_5 у об'єкті нерухомого майна, яким він володіє зі своєю дружиною ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні в Жовтневому ВДВС Дніпропетровського МУЮ перебувають виконавчі листи від 21 лютого 2012 року № 2-9269/11, видані Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «АКБ «КОНКОРД» боргу на загальну суму 259 988,98 грн.

Під час проведення виконавчих дій було встановлено, що боржник ОСОБА_5 з 28 січня 1994 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_4, у період якого, 26 грудня 2003 року, ОСОБА_4 придбала нерухоме майно: незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, розташований за адресою: АДРЕСА_1. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2008 року, ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2009 року та постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2009 року ОСОБА_4 зареєструвала право власності на цей об'єкт нерухомості.

На підставі викладеного державний виконавець Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Квашенко Д. В. просила визначити частку майна боржника ОСОБА_5 в зазначеному об'єкті нерухомого майна, яким він володіє з ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності у розмірі ? частки, для подальшої реалізації в рахунок погашення боргу на користь стягувача ПАТ «АКБ «КОНКОРД».

Справа розглядалася судами першої та апеляційної інстанцій неодноразово.

Востаннє ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року, в задоволенні подання відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що право власності на незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, розташований за адресою: АДРЕСА_1, набуто ОСОБА_4 та у подальшому зареєстровано комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (далі - КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації») на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2008 року, яке в подальшому було скасовано в апеляційному порядку.

Оскільки підстава для виникнення права власності у ОСОБА_4 на незавершений будівництвом житловий будинок відпала, відсутні й підстави для визначення частки майна боржника ОСОБА_5 у цьому майні.

24 жовтня 2016 року ПАТ «АКБ «КОНКОРД» подало Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані ухвали та задовольнити подання Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що право власності на незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, розташований за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_4 На цей час у державному реєстрі відсутній запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на цей об'єкт нерухомого майна; не скасовувалася реєстрація права власності ОСОБА_4 і в судовому порядку. Таким чином, дружина боржника ОСОБА_5 може розпоряджатися зазначеним майном на власний розсуд.

Також в касаційній скарзі зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 намагалися уникнути погашення боргу шляхом подання позовних заяв з приводу спірного об'єкта нерухомості.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено та матеріали справи свідчать про те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2008 року заяву ОСОБА_4, заінтересовані особи: акціонерне товариство «Центр МЖК» (далі - АТ «Центр МЖК»), товарна біржа «Нове століття», про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено.

Встановлено факт права власності ОСОБА_4 на незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначене рішення мотивовано тим, що 26 грудня 2003 року АТ «Центр МЖК» та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу № 375-Н, на підставі якого ОСОБА_4 придбала згаданий об'єкт нерухомості за 90 000,00 грн; сторони правочину виконали взяті на себе зобов'язання, однак існують обставини, що перешкоджали та перешкоджають нотаріально посвідчити цю угоду (т. 1 а. с. 8-11, т. 2 а. с. 11-17, т. 3 а. с. 24-27, 130-133).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2009 року, адміністративний позов ОСОБА_4 до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано дії КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» щодо відмови ОСОБА_4 в реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна: незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, розташований за адресою: АДРЕСА_1, неправомірними.

Зобов'язано КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на зазначений об'єкт нерухомості (т. 2 а. с. 19-22, т.3 а.с.29-30, 31).

На підставі наведених судових рішень 07 червня 2010 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало за ОСОБА_4 право власності на об'єкт нерухомого майна: незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 30618090) (т.3 а.с.22, 23).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2009 року апеляційну скаргу об'єднання «Дніпрооблагропромбут» задоволено частково.

Зазначене вище рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2008 року, яким встановлено факт права власності ОСОБА_4 на незавершений будівництвом житловий будинок, скасовано.

Заяву ОСОБА_4 про встановлення факту права власності залишено без розгляду.

Постановляючи ухвалу, апеляційний суд керувався, зокрема, частиною шостою статті 235 ЦПК України 2004 року та виходив із того, що незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, розташований за адресою: АДРЕСА_1, є власністю та перебуває на балансі об'єднання «Дніпрооблагропромбут», тобто у правовідносинах, що склалися, є спір про право, однак суд першої інстанції розглянув її в порядку окремого провадження (т.3 а.с.134).

21 лютого 2012 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська розглянув справу № 2-9269/2011 за позовом ПАТ «АКБ «КОНКОРД» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ «АКБ «КОНКОРД» про визнання кредитного договору припиненим та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «АКБ «КОНКОРД» про розірвання додаткової угоди до кредитного договору.

Рішенням, ухваленим у зазначеній справі, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «АКБ «КОНКОРД» заборгованість у розмірі 258 258,98 грн та судові витрати в сумі 1 730,00 грн (т. 1 а. с. 4, 5).

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2012 року набрало законної сили 24 квітня 2012 року та за ним видано два виконавчі листи (про стягнення суми заборгованості та про стягнення судових витрат), які перебувають на примусовому виконанні в Жовтневому ВДВС Дніпропетровського МУЮ (там же).

Частиною першою статті 212 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи справу за поданням державного виконавця про визначення частки майна боржника ОСОБА_5 у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_4, суди неповно з'ясували фактичні обставини, які мали значення для правильного вирішення цієї справи з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК України 2004 року питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Під час вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, у зв'язку з виконанням судового рішення суд повинен з'ясувати, чи дійсно володіє боржник зазначеним у поданні державного виконавця майном разом з іншими особами, а також встановити, на якій правовій підставі боржник здійснює таке право володіння.

Як уже зазначалося, відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця, суди посилалися на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2009 року, якою скасовано рішення, що стало підставою для реєстрації права власності ОСОБА_4 на незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Однак згаданим судовим рішенням не встановлено обставини наявності чи відсутності у ОСОБА_4 права власності на цей об'єкт нерухомості, тому висновки судів про відсутність у зв'язку з наведеним підстав для визначення частки ОСОБА_5 в цьому майні є передчасними.

Відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, встановлених статтею 376 ЦК України (самочинне будівництво) та статтею 392 ЦК України - в разі, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який посвідчує право власності. У інших випадках право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Під час розгляду подання державного виконавця суд першої інстанції, посилаючись на статтю 328 ЦК України, дійшов висновку, що ОСОБА_4 набула право власності на спірне майно на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2008 року, яке в подальшому було скасоване апеляційним судом. Проте ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не перевірили наявність інших, в тому числі передбачених і ЦК УРСР 1963 року, не заборонених законом підстав набуття права власності ОСОБА_4 на згадане майно.

Зокрема, в скасованому рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2008 року йшлося про те, що ОСОБА_4 придбала незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом укладення в 2003 році договору купівлі-продажу з АТ «Центр МЖК».

У матеріалах справи також наявна копія рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2015 року, ухваленого у справі № 204/925/14-ц, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ПАТ «АКБ «КОНКОРД», про визнання особистою приватною власністю набутого у шлюбі незавершеного будівництвом житлового будинку літ. А-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Зі змісту цього рішення також вбачається, що ОСОБА_4 у своїй позовній заяві стверджувала, що 26 грудня 2003 року уклала з АТ «Центр МЖК» договір купівлі-продажу, на підставі якого придбала зазначений об'єкт нерухомості (т. 3 а. с. 151-155).

Разом із тим згадане рішення містить посилання на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2013 року, яким встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в період шлюбу придбали незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (там же).

Таким чином, розглядаючи справу по суті, суди не надали оцінки наведеним обставинам, не перевірили наявність чи відсутність інших передбачених законом підстав набуття права власності ОСОБА_4 на спірне майно та не з'ясували, чи перебуває це майно у спільному володінні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Тобто суди не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дослідили та не надали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Крім того, 18 квітня 2016 року суд першої інстанції своєю ухвалою залучив до участі у справі об'єднання «Дніпрооблагропромбут» як заінтересовану особу в зв'язку з тим, що це об'єднання продало ОСОБА_4 спірне майно. Проте суди не з'ясували, чи зазначена особа є правонаступником АТ «Центр МЖК», чи є (була) власником спірного об'єкта нерухомості та на якій правовій підставі, а також чи відбулося відчуження такого майна на користь ОСОБА_4 (а. с. 212-213).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Згідно з частиною четвертою наведеної статті справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, оскаржувані ухвали не можуть вважатись законними і обґрунтованими та відповідно до статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене у цій постанові, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД» задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик