Справа № 463/6286/17
Провадження № 2/463/901/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судового засідання: Коник О.Б.,

представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у звязку з невиконанням грошових зобовязань,-

встановив:

позивач звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 1 000 гривень та стягнення з відповідача ОСОБА_4 3 026 702,76 гривень заборгованості, яка складається з 1 000 749,88 грн. основного боргу (позики), 1 000 000 гривень пені, 93 945 гривень трьох відсотків річних, 932 007,87 гривень інфляційних втрат.

Позов мотивує тим, що 3 вересня 2014 року між позивачем і відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав 1 001 749,88 гривень на строк до 30 вересня 2014 року. Факт отримання коштів підтверджується відповідною розпискою від 3 вересня 2014 року. Згідно з п. 2.2 договору у випадку прострочення повернення боргу боржник зобовязаний сплатити пеню за кожний день прострочення в розмірі 5% від суми боргу. Крім того, 3 вересня 2014 рок між позивачем і відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 1, відповідно до умов якого останній зобовязався солідарно відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_5 зобовязань за договором поруки від 3 вересня 2014 року. У відповідності до п. 2.1 вказаного договору поручитель зобовязався виконати за боржника зобовязання останнього шляхом сплати кредитору суми в розмірі 1 000 гривень протягом двох днів з моменту повідомлення кредитором про невиконання договору позики від 3 вересня 2014 року. Відповідач ОСОБА_4 звертався до позивача наприкінці 2014 року щодо можливого відстрочення сплати боргу у звязку з відсутністю коштів. Однак вказаний відповідач коштів тривалий час не повертає та почав уникати позивача. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідачів та розмір заборгованості останніх. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 20, 207, 549, 551, 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України.

Ухвалою суду від 19 грудня 2017 року позов було залишено без руху.

26 січня 2018 року, після усунення позивачем недоліків позову, ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання.

29 березня 2018 року відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позов, відповідно до якого в задоволені позову щодо стягнення з нього коштів просить відмовити у звязку з тим, що вважає договір поруки припиненим, оскільки кредитор не предявив претензію до поручителя протягом десяти днів з моменту настання строку виконання зобовязання, який наступив ще 30 вересня 2014 року, а вимога про сплату коштів датована лише 15 листопада 2017 року. Крім того, розгляд справи просив проводити у його відсутності (а.с. 55).

Ухвалою суду від 30 березня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 8 травня 2018 року сторони не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце такого, про причини неявки суд не повідомили. У звязку з неявкою сторін розгляд справи було відкладено на 7 червня 2018 року.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з мотивів викладених в ньому, просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 повторно в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце його проведення, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Відповідач ОСОБА_3 також в судове засідання не зявився, однак у відзиві просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 повторно не зявився в судове засідання, відповідач ОСОБА_3 просив розгляд справи проводити у його відсутності, а тому суд вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності відповідачів, відносно чого представник позивача не заперечила.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 3 вересня 2014 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до пункту 1.1, 2.1, 2.2 такого відповідач отримав в кредит 1 001 749,88 гривень, строком на 26 днів до 30 вересня 2014 року (а.с. 6, 7). Факт отримання коштів підтверджується розпискою від 3 вересня 2014 року (а.с. 8, 9).

Пункт 4.2 договору визначає, що у випадку прострочення повернення позики позичальник зобовязаний окрім основного боргу сплатити позикодавцеві пеню в розмірі 5% за кожний день прострочення від суми боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 550 ЦК України визначає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно з ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Взятих на себе зобовязань відповідач ОСОБА_4 не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 3 027 702,76 гривень, яка складається з 1 001 749,88 грн. основного боргу (позики), 1 000 000 гривень пені, 93 945 гривень трьох відсотків річних, 932 007,87 гривень інфляційних втрат, що стверджується розрахунком заборгованості від 15 листопада 2017 року (а.с. 4, 5). Вказаний розрахунок складений у відповідності до умов кредитного договору та вимог чинного законодавства.

Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У звязку з наведеним з відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню в користь позивача борг за договором позики в сумі 3 027 702,76 гривень. При цьому, суд вважає, що підлягають стягнення як сума основного боргу так і пеня, оскільки позивач стягує таку в межах, які не перевищують розмір основного зобовязання та виходячи з розміру такої в межах строку позовної давності. Крім того, стягненню підлягають також три відсотки річних і інфляційні втрати у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Окрім того, судом встановлено, що 3 вересня 2014 року між позивачем і відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки № 1, відповідно до умов якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором солідарно з ОСОБА_4 по зобовязаннях за договором позики від 3 вересня 2014 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в обсязі 1 000 гривень (а.с. 10).

Пункт 3.1 вказаного договору передбачає, що він припиняється у випадку не предявлення кредитором вимоги до поручителя протягом десяти календарних днів з моменту настання строку виконання зобовязання боржником.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

З представленої позивачем копії вимоги до поручителя вбачається, що така отримана ним ще 15 листопада 2017 року, тобто за межами строків визначених в п. 3.1 договору поруки, у звязку з чим порука вважається припиненою, оскільки строк виконання основного зобовязання наступив 30 вересня 2014 року, права вимоги в кредитора до поручителя було протягом десяти днів з дати настання строку виконання основного зобовязання.

У звязку з наведеним в задоволені позову в частині солідарного стягнення з відповідачів 1 000 гривень слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, а вказані кошти підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 як частина суми неповерненої позики.

При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 8 000 гривень судового збору, оскільки позов задоволено тільки в частині позовних вимог до вказаного відповідача.

Керуючись ст.ст. 141, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 (місце проживання: 79057, м. Львів, вул. Гайворонського, 1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: 79024, м. Львів, вул. Метлинського, 36/1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), ОСОБА_4 (місце проживання: 02232, м. Київ, вул. Марини Цвєтаєвої, 10/87, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) про стягнення заборгованості у звязку з невиконанням грошових зобовязань задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 3 вересня 2014 року в розмірі 3 027 702 (трьох мільйонів двадцяти сім тисяч сімсот двох) гривень 76 (копійок) заборгованості, яка складається з 1 000 749 (одного міліонна сімсот сорока девяти) гривень 88 (вісімдесяти восьми) копійок основного боргу (позики), 1 000 000 (одного міліонна) гривень пені, 93 945 (девяносто трьох тисяч девятсот сорока пяти) гривень трьох відсотків річних, 932 007 (девятсот тридцяти двох тисяч семи) гривень 87 (вісімдесяти семи) копійок інфляційних втрат, а також 8 000 (вісім тисяч) гривень судового збору.

В задоволені позову в частині позовних вимог ОСОБА_2 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 1 000 (однієї тисячі) гривень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: Стрепко Н.Л.