ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року

м.Суми

Справа №583/2609/17

Провадження № 22-ц/788/792/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І.,

з участю секретаря судового засідання Новікової А.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 березня 2018 року в складі судді Сидоренко Р.В., ухваленого у м. Охтирка, повний текст якого складений 07 березня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

20 вересня 2017 року ОСОБА_4 звернулась із позовом до ОСОБА_1, який в подальшому уточнила (а.с. 25 - 31) і просила суд визнати протиправними дії відповідача по вселенню у житловий будинок за адресою: пров. Суворова, 21 у м. Охтирка, осіб, які не входять до кола родичів або членів сімї померлого ОСОБА_5, тобто без письмової згоди або погодження про це.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 500 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування обставин справи, на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог у повному обсязі. При цьому, позивач зазначає, що вселивши у спірне житло сторонніх осіб, відповідач, тим самим, порушила її права щодо користування будинком, оскільки із вселеними особами у неї виникали конфліктні ситуації, які тривали до того періоду, коли ті добровільно виселились. До того ж, як вказує позивач, між нею та відповідачкою ОСОБА_1 існують непорозуміння з приводу права власності на спадкове майно, тобто, на будинок по пров. Суворова, 21 у м. Охтирка, оскільки остання навмисно створює їй нестерпні умови для проживання у житловому приміщенні, в тому числі і за рахунок вселення сторонніх осіб. Крім того, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі послалась і на обставини того, що суд першої інстанції, встановивши порушення прав позивача, безпідставно відмовив у задоволенні її позовних вимог, не врахувавши, що квартиронаймачі проживали у спірному будинку до листопада 2017 року, а не до вересня 2017 року, як помилково вказав суд першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер 10 червня 2015 року (а.с. 11).

При цьому, за життя ОСОБА_5 на праві власності належав житловий будинок по провулку Суворова, 21 у м. Охтирка, що підтверджується договором купівлі продажу від 18 листопада 1986 року (а.с. 102-103).

Згідно з довідкою квартального комітету та паспортними даними позивача у вказаному вище будинку зареєстрована і проживає ОСОБА_4, а також там зареєстровані відповідач ОСОБА_1 і її син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте, останні фактично проживають за іншою адресою (зворот а.с. 8, а.с. 51).

Також судом встановлено, що між сторонами існує ряд невирішених судових спорів з приводу спадкового майна, зокрема, і щодо спірного житлового будинку.

Так, у провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області перебуває цивільна справа №583/401/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, приватного нотаріуса Охтирського міського нотаріального округу Сумської області, третя особа: ОСОБА_8 про визнання недійсним заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу, за яким ОСОБА_5 заповів належне йому на праві власності майно своїй дочці ОСОБА_1

Крім того, у провадженні цього ж суду перебуває і цивільна справа №583/3677/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_8 про визнання права власності на частину домоволодіння, провадження по якій зупинено до вирішення вищевказаної цивільної справи.

Сторони у справі не заперечують того факту, що на даний час вони не отримали свідоцтв про право на спадщину щодо спірного будинку, частки у майні їм не виділялись, а порядок користування нерухомим майном між співвласниками ще не встановлений.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення ОСОБА_4 з даним позовом до суду стало вселення до спірного будинку в серпні 2017 року сторонніх осіб, хоча і з дозволу відповідача, але без погодження вказаного питання з позивачкою, внаслідок чого між ними виникали непорозуміння і позивачка зверталась до правоохоронних органів.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що квартиронаймачі проживали у спірному житлі у період з 07 серпня 2017 року по 10 вересня 2017 року, а їх проживання було погоджено з ОСОБА_4 (а.с. 119).

При цьому, у відповіді на відзив позивач не спростовувала вказаного відповідачем періоду проживання сторонніх осіб у житловому будинку (а.с. 120 125).

Також факт заселення квартиронаймачів до спірного житлового будинку підтверджується показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, допитаних в судовому засіданні місцевого суду.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, як вбачається зі змісту рішення, суд вважав, що факт порушення її прав, як співвласника житлового будинку по пров. Суворова, 21 у м. Охтирка з боку відповідача ОСОБА_1 мав місце у минулому, так як їй чинились перешкоди в користуванні нерухомим майном, оскільки без погодження питання про порядок користування будинком з дозволу лише відповідача до нього були вселені сторонні особи.

Однак, на момент звернення до суду з даним позовом, тобто станом на 20 вересня 2017 року, сторонні особи добровільно виселились із спірного будинку і, таким чином, порушене право позивача на користування вказаним житлом було поновлено.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відмову у задоволенні позову, виходячи з на ступного.

Зокрема, частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, встановлені в справі обставини дають підстави стверджувати, що на даний час як позивач, так і відповідач мають рівні права щодо користування та володіння спадковим майном, яким є житловий будинок по пров. Суворова, 21 у м. Охтирка і всі їхні дії щодо користування цим нерухомим майном мають узгоджуватись.

При цьому, місцевим судом встановлено, що на даний час за вказаною адресою проживає лише позивач ОСОБА_4, а вселені з дозволу відповідача сторонні особи з кінця вересня 2017 року у спірному будинку не проживають.

Доводи апеляційної скарги про те, що квартиронаймачі проживали у спірному будинку до листопада 2017 року, тобто і на час звернення до суду з даним позовом, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. При цьому, в судовому засіданні місцевого суду від 11 грудня 2017 року позивач уточнила, що сторонні особи виселились із житлового будинку з 10 по 15 вересня 2017 року і на момент подачі позову вони там не проживали (а.с. 82 83).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент звернення до суду з даним позовом відбулось поновлення порушених прав ОСОБА_4 щодо користування спірним житловим будинком, ураховуючи, що сторонні особи виселились з житла у добровільному порядку. При цьому, позивач не надала доказів стосовно того, що відповідач має намір у майбутньому вселити у домоволодіння квартиронаймачів без погодження вказаного питання з нею, або іншим чином порушити її права з цього приводу.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на наявність в суді невирішених спорів з приводу спадкового майна не мають правового значення для вирішення даної справи та не є підставою для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни або скасування рішення суду.

Відповідно до вимог 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, коли суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи і дав їм належну оцінку, тому оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 960 грн. за апеляційний перегляд рішення суду, оскільки ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 04 травня 2018 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі.

Крім того, судові витрати, понесені відповідачем на правничу допомогу адвоката ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції, підлягають частковому задоволенню відповідно до вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 19; п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 960 грн. за апеляційний перегляд рішення суду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу за апеляційний розгляд справи в сумі 500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя (доповідач): С.Г. Хвостик

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_11