РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

за участю секретаря Довгань Ж.А.,

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 33973,08 грн. (з яких : сума позики 30000,00 грн.; три проценти річних від суми позики за час її прострочення з 01.03.2016 р. по 22.12.2016 р. 730,33 грн.; інфляційні втрати за час прострочення позики з 01.03.2016 р. по 22.12.2016 р. 3242,75 грн.) за укладеним між ними договором позики від 04.06.2015 року, посилаючись на невиконання відповідачем своїх грошових зобовязань за цим договором щодо повернення позики у встановлений цим договором строк.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018 року розгляд даної справи призначено в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

В подальшому до суду не надходило заяв сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що 04 червня 2015 року ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 30000,00 грн., а ОСОБА_2 зобовязалася повернути ОСОБА_1 таку ж суму грошових коштів в строк до 01березня 2016 року.

На підтвердження факту укладення цього договору позики та його умов, ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 письмову розписку від 04.06.2015 року, яка посвідчує факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 30000,00 грн. від ОСОБА_1 Оригінал цієї розписки приєднаний судом до матеріалів даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Проте відповідач до теперішнього часу не виконав свої зобовязання за згаданим договором щодо повернення грошових коштів (позики).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Через невиконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем за укладеним між ними договором позики від 04.06.2015 року, заборгованість відповідача за цим договором станом на 22.12.2016 року склала у загальному розмірі 33973,08 грн. (з яких : сума позики 30000,00 грн.; три проценти річних від суми позики за час її прострочення з 01.03.2016 р. по 22.12.2016 р. 730,33 грн.; інфляційні втрати за час прострочення позики з 01.03.2016 р. по 22.12.2016 р. 3242,75 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у розмірі 551,20 грн., повязані зі сплатою судового збору.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 12.07.2013 р., ІПН : 7, адреса зареєстрованого місця проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_2, виданий Центральним РВ Сімферопольського МУГУ МВС України в Криму 01.09.1998 р., ІПН : НОМЕР_3, адреса зареєстрованого місця проживання : ІНФОРМАЦІЯ_4) борг за договором позики від 04 червня 2015 року в сумі 33973 (тридцять три тисячі девятсот сімдесят три) грн. 08 коп., а також у відшкодування судового збору 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Ільченко

22.03.18