АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/239/18Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/789/385/18 Доповідач - Міщій О.Я.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Тернополі цивільну справу № 601/239/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник - адвокат ОСОБА_2,на ухвалу судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 28.02.2018 р., постановлену в м.Кременці суддею Кременецького районного суду Коротичем І.А., за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Тернопільської області.

Відповідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

12.02.2018 р. ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник - адвокат ОСОБА_2, звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 в її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Кременецького районного суду від 28.02.2018 р. у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - відмовлено.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу судді , справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення суддею норм процесуального права.

Представник вказала, що заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів була подана до Кременецького районного суду за місцем проживання ОСОБА_1 із урахуванням права вибору підсудності,тому в даному випадку встановлення зареєстрованого місця проживання боржника не має правових наслідків.

Також представник ОСОБА_1 зазначила, що оскаржувана ухвала порушує конституційне право дитини на отримання від батька належного утримання.

Крім того, представник зазначила, що у заяві про видачу судового наказу вказано фактичне місце проживання боржника, місце його роботи, реєстраційний номер облікової картки платника податків, що є достатніми даними для ідентифікації особи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Правила підсудності регулюються ст. 27-30 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, місцевий суд виходив з положень ч. 9 ст. 165 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суддді є обґрунтованим та відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

Частинами 4 - 9 ст. 164 ЦПК України, передбачено дії суду для визначення підсудності заяви про видачу судового наказу.

Так, суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п'яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

У разі, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

На виконання вимог вказаної статті судом було зроблено відповідний запит для визначення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання фізичної особи - боржника (а.с. 12).

Згідно відповіді, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України від 20.02.2018 р., боржник ОСОБА_3 знятий з реєстраційного обліку 12.06.2017 р.

Інформація у вказаній довідці не містить відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника, а тому суд був позбавлений можливості передати заяву за підсудністю.

Отже, суд правомірно відмовив у видачі судового наказу відповідно до вимог ч. 9 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків,тому доводи щодо порушення права неповнолітньої дитини на утримання від батька,колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Тобто, в даному випадку законодавцем встановлено, що стягувач (встановивши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника) не позбавлений можливості звернутись до суду з повторною заявою про видачу судового наказу або з позовною заявою в порядку спрощеного провадження.

Також слід врахувати і те, що без з'ясування зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання фізичної особи - боржника, суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 169 ЦПК України щодо надсилання судового наказу боржнику, що в свою чергу призведе до неможливості набрання судовим наказом законної сили (ч. 1 ст. 172 ЦПК України).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що встановлення зареєстрованого місця проживання боржника не має правових наслідків при вирішенні питання щодо видачі судового наказу колегія суддів вважає безпідставними.

Ті обставини, що у заяві про видачу судового наказу вказано фактичне місце проживання, місце роботи боржника , реєстраційний номер його облікової картки платника податків, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки цивільно-процесуальним законом передбачено, що у випадку, коли відсутні відомості саме про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Також, представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що суддя прийняв ухвалу із порушенням десятиденного строку, визначеного ч. 2 ст. 165 ЦПК України, однак вказана обставина не може бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Норми процесуального закону, якими керувався суддя, є спеціальними при розгляді заяви про видачу судового наказу,тому висновок про відмову у видачі судового наказу є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України,колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник -адвокат ОСОБА_2, -відхилити.

Ухвалу судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 28.02.2018 р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова складена та підписана 17 квітня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій