Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/25/18

Номер провадження: 2/511/209/18

06 червня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

секретаря судового засідання Кирилової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Степанівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом, відповідно до якого просить суд, визнати за нею право власності по праву спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 померлої 18.05.1997 року на земельну частку (пай) серії ОД № 0289214 виданий члену сільськогосподарського підприємства КСП ім. Котовського с. Степанівка Роздільнянського району Одеської області на підставі рішення Роздільнянської райдержадміністрації від 16 липня 1997 року № 383 р, розміром 4,6 га в умовних кадастрових гектарах.

Вимоги мотивувала тим, що 18.05.1997 року померла її мати ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй на підставі сертифікату ОД № 0289214, виданого 16 липня 1997 року Степанівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, земельну частку (пай) площею 4,6 га в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Ім. Котовського» на території Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. За життя померла ОСОБА_2 заповіт не залишила. Вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. На підставі її заяви була заведена спадкова справа №33/2017. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) їй було відмовлено у звязку з відсутністю державної реєстрації права відповідно до вимог законодавства України, що діяло на момент його виникнення. Тому просила рішенням суду визнати за нею право власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом.

Дана позовна заява надійшла до суду 04.01.2018 року, ухвалою від 04.01.2018 року позовна заява залишена без руху і позивачеві надано строк для усунення недоліків. У визначений судом строк позивач усунула недоліки позовної заяви і ухвалою від 23.01.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду відповідно до вимог ЦПК України.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від 17.08.2017 року не зявились, про день та час слухання справи були сповіщені належним чином, надавши заяву про підтримання позовних вимог та з проханням справу розглянути у їх відсутність.(а.с.51,53)

Відповідач Степанівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області про час та місце слухання по справі були сповіщені належним чином, надали суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1, визнали повністю та просили слухати справу у відсутність їх представника. ( а.с.29).

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, оглянувши спадкову справу, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 травня 1997 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №259632, виданого 19.05.1997 року Степанівською сільською радою народних депутатів Роздільнянського району Одеської області, актовий запис № 36 (а.с.17).

На момент смерті матері позивач ОСОБА_1 була неповнолітньою, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії ІІ ЖД № 462374 зареєстрованого Кучурганською сільською радою Роздільнянського району Одеської області від 05.10.1979 року.(а.с.16).

При житті ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД №0289214, виданий члену сільськогосподарського підприємства КСП ім. Котовського с. Степанівка Роздільнянського району Одеської області на підставі рішення Роздільнянської райдержадміністрації від 16 липня 1997 року № 383 р, розміром 4,6 га в умовних кадастрових гектарах.(а.с.15).

Тому оцінивши всі докази в сукупності, суд вважає, що дійсно дана земельна ділянка належала померлій ОСОБА_2

У 2017 році в серпні місяці позивач дізналася проте, що її матері належав земельний пай та звернулась до приватного нотаріуса.

Однак державним приватним нотаріусом Роздільнянського нотаріального округу ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства, що знаходиться у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Котовського розміром 4,6га в умовних кадастрових гектарах, яке належало спадкодавцю ОСОБА_2, померлій 18.05.1997 року на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай( серії ОД № 0289214 виданого Роздільнянською райдержадміністрацією Одеської області, у звязку з тим, що відсутня державна реєстрація права відповідно до вимог законодавства України, що діяло на момент його виникнення. (а.с.8).

В судовому засіданні з огляду спадкової справи № 33/2017, заведеної 28.08.2017 року після смерті ОСОБА_2, померлої 18.05.1997 року, встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на майно померлої матері.(а.с.50-61).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття.

За змістом розділу VII ЦК УРСР прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ст.550 ЦК , якщо спадкоємець в установлений ст.549 ЦК строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В п. 11 Постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі.

З довідки Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області зазначено, що земельний пай, площею 4,6га ОСОБА_5 розташований, відповідно до схеми паювання КСП «Ім. Котовського» на земельні частки(паї) на земельному масиві №51 на території Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області.(а.с.10; 13-14).

Згідно листа відділу Держгеокадастру у Роздільнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 12.09.2017року, підтверджено, що на підставі Книги реєстрації сертифікатів на право на земельні частки (пай) на території КСП «ім.Котовського» за гр. ОСОБА_2 земельна ділянка не зареєстрована.( а.с.14).

Державний акт на право на земельну ділянку ОСОБА_2 відповідно до вищевказаного сертифікату не видавався, межі в натурі не встановлювалися, кадастровий номер ділянці не присвоювався.

З наданих суду документів вбачається, що позивач отримав спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримав державний акт на право власності на земельну ділянку.

Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 підтверджує право його спадкоємців на земельну частку (пай), яка перейшла у спадок.

Отже, за наявності сертифіката на право на земельну частку, виданого на ім'я ОСОБА_2, спадкоємиця успадковує право на цю земельну частку, що є передумовою для оформлення нею в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності.

16.05.2013 року ВССУ в Інформаційному листі № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у п.3.5. було висловлено правову позицію з вирішення аналогічного питання, відповідно до якого, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Оскільки у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, суд вважає, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємця з вимогою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, оскільки право власності в порядку спадкування за законом в даному випадку судом не може бути визнано так як не передбачено діючим законодавством.

Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред'являлись.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-82, 140, 258, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Степанівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом право власності на право на земельну частку (пай), яка належала її матері - ОСОБА_2, померлої 18 травня 1997 року на підставі сертифікату серії ОД № 0289214, виданого на підставі рішення Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 16 липня 1997 року № 383, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Котовського, с. Степанівка Роздільнянського району Одеської області розміром 4,6 в умовних кадастрових гектарах.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя: О. В. Іванова