Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 травня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Монич О.В., при секретарі Пассер М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього 372 818 грн. 85 коп. заборгованості за договором позики.

На обґрунтування вимог ОСОБА_1 зазначив, що 10.05.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 160 000 грн., що в еквіваленті дорівнювало 20 000 доларів США, а відповідач зобовязався повернути одержану суму позики в строк до 31.12.2014 року. Крім того, у випадку, коли відповідач не повертає в зазначений термін суму позики, на цю суму підлягають сплаті відсотки в розмірі 3% річних на суму заборгованості. За період з 01.01.2014 року по 17.10.2017 року на день подачі позову до суду, розмір інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 160 000 грн. становить 194 592 грн. , а 3% річних 18 226, 85 грн. Кошти відповідачу були передані позивачем в повному обсязі, однак відповідач у порушення умов договору борг не поверну.

Просить суд, стягнути з відповідача на його користь 160 000 грн. основний борг, 194 592 грн. інфляційне збільшення суми боргу, допущене з вини боржника, 18 226, 85 грн. 3% річних за неналежне виконання боржником своїх зобов»язань та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, однак надав суду письмову заяву , згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить суд, їх задовольнити та розглянути справу у його відсутності, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з»явився будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання справи, не повідомив суд про причини неявки.

З огляду на викладене та на підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає за можливим здійснити судовий розгляд даної справи на підставі наявних у суду матеріалів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Дослідивши докази у справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 160 000 грн., що в еквіваленті дорівнювало 20 000 доларів США, які зобов»язався повернути в термін до 31 грудня 2014 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи нотаріально посвідченим договором позики від 10.05.2012 року, підписаним ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

За приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зіст. 360-7 ЦПК Україниє обовязковою для судів.

Як встановлено судом, відповідач свої зобовязання за вищезазначеним договором позики не виконав і суму в розмірі 160 000 грн., що в еквіваленті дорівнювало 20 000 доларів США в обумовлений у договорі строк позивачу не повернув.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, серед іншого - сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного Кодексу України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного не повернення боргу.

Відповідно до наданого суду позивачем розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем за період з 01.01.2014 року по 17.10.2017 року на день подачі позову до суду становить: 160 000 грн. основний борг, 194 592 грн. інфляційне збільшення суми боргу, допущене з вини боржника, 18 226, 85 грн. 3% річних за неналежне виконання боржником своїх зобов»язань та судові витрати. Таким чином, загальна сума боргу становить 372 818, 85 грн.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобовязання в повній мірі за договорами позики та повернув грошові кошти відповідно до договору позики.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України перебачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене суд вважає, що вимоги позивача є підставними і обгрунтованими, а тому позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 525,526, 533, 610, 615, 611, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 31 грудня 2014 року в розмірі 160 000 грн. сума основного боргу, 194 592 грн. індексу інфляції від простроченої заборгованості, 18226, 85 грн. -3% річних, загальна сума боргу становить 372 818,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 704,80грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4