ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/284/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді - Гринчука Р. С.,

суддів: Грох Л. М., Костенка А. М.,

розглянула без повідомлення учасників справи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29 серпня 2018 року, ухвалене суддею Салоїд Н.М.,

встановила:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її користь у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. (з урахуванням в ході судового розгляду справи уточнень) щомісячно на період її навчання до 01.07.2022 року.

В обґрунтування доводів позивач зазначила, що її батько, ОСОБА_2, сплачував аліменти на її утримання з 31 жовтня 2011 року в розмірі 600 грн. щомісячно до її повноліття.

З 2016 року вона навчається в Харківському національному медичному університеті на денній формі навчання, строк навчання - 5 років 10 місяців. У зв'язку з цим вона потребує матеріальної допомоги батьків, оскільки несе значні витрати за оплату проживання в гуртожитку навчального закладу, придбання необхідної для навчання побутової техніки, предметів побуту, витрати на транспорт, зв'язок, харчування, одяг, взуття, предмети особистої гігієни, косметику, особисті речі, догляд за собою, дозвілля, що за її підрахунками складає 18000 грн. на місяць.

Однак відповідач не надає їй необхідного утримання добровільно, що змусило її звернутися з позовом до суду.

При цьому ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 належать на праві приватної власності чотири квартири, що, на думку позивача, дає можливість відповідачу сплачувати аліменти на її користь в твердій грошовій сумі.

Крім того, батько є фізичною особою-підприємцем і має достатній дохід від надання в оренду трьох власних квартир.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29 серпня 2018 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання до закінчення нею терміну навчання 01 липня 2022 року в розмірі 2500 грн. (дві тисячі п'ятсот грн.) із заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 18 травня 2018 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29 серпня 2018 року змінити в частині розміру аліментів з 2500 грн. на 1000 грн. щомісячно.

На обґрунтування доводів скарги зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, суд надав неправильну оцінку обставинам справи.

На думку апелянта, суд безпідставно визначив розмір аліментів 2500 грн., в той час як законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав 1841 грн. (з 1 липня 2018 року). Наявність у нього нерухомості не свідчить про його значні доходи, оскільки надання в оренду квартир приносить щомісячний дохід приблизно 7200 грн. Інших доходів, окрім як від підприємницької діяльності, він не має.

Апелянт також зазначив, що справа не містить доказів розміру витрачених позивачем коштів на проживання у гуртожитку, на предмети гардеробу, проїзд до місця навчання, оплату комунальних послуг та придбання необхідних навчальних матеріалів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1, посилаючись на ст. 182 СК України щодо розміру аліментів на дитину, просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 01.09.2016 року була зарахована до Харківського національного медичного університету на денну форму навчання за кошти державного бюджету з терміном навчання за спеціальністю «Медицина» 5 років 10 місяців.

Доходи ОСОБА_1 за період з 01.02.2017 року по 30.04.2018 року склали 1300 грн. (одноразова виплата в грудні 2017 року) (а.с. 25).

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем і отримує дохід від здійснення такого виду господарської діяльності як надання в оренду власного нерухомого майна. У власності ОСОБА_2 перебуває нерухоме майно за адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_3 (приватна спільна часткова власність) та АДРЕСА_4 (а.с. 5-6, 20-21).

У зв'язку з навчанням в Харківському національному медичному університеті ОСОБА_1 сплачує за проживання в гуртожитку 644, 08 грн. на місяць (вартість станом на травень 2018), за період з 01.08.2016 року до 31.05.2018 року оплата загалом склала 13338,72 грн. (а.с. 23).

Задовольняючи частково позовні вимоги, зменшуючи розмір аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені ОСОБА_1 витрати на придбання парфумів та косметики не пов'язані з навчанням, а витрати, пов'язані з утриманням повнолітньої дочки повинен нести не лише батько, але і матір.

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, № 3 обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 20 червня 2018 року у справі № 701/1299/16-ц).

З матеріалів справи вбачається, що сума доходів ОСОБА_2 за 2015 рік складала 60 355 грн., за 2016 рік - 56 420 грн., за 2017 рік - 76 650 грн. (а.с 29). Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України ОСОБА_2 отримував заробіток в 2015 році в розмірі 15641,84 грн., в 2016 - 17262 грн., в 2017 - 38400 грн. (а.с 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо незадовільного стану здоров'я платника аліментів або наявності у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина.

В той же час ОСОБА_2 належить на праві приватної власності нерухоме майно у вигляді чотирьох квартир, що свідчить про можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу для повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у визначеному судом розмірі.

ОСОБА_1 є повнолітньою особою, навчається за державним замовленням, термін навчання - до 01.07.2022 року. Як вбачається з даних довідки про доходи, стипендії їй призначено не було. За період з лютого 2017 року по квітень 2018 року їй було нараховано 1300 грн. доходу (а.с. 9).

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суду апеляційної інстанції не було надано доказів неможливості подання до суду першої інстанції товарних чеків про вартість зошитів та підручників (товарні чеки № 39 від 05.09.2018, № 47 від 11.09.2018, № 48 від 11.09.2018), які були долучені позивачем до відзиву на апеляційну скаргу, тому апеляційним судом ці документи до уваги не приймаються.

В правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6?1296цс15, при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (аналогічні висновки міститься в постановах Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 478/2108/16-ц та від 29 січня 2018 року у справі 622/373/16-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, потреба ОСОБА_1 у матеріальній допомозі підтверджується витратами на проживання за місцем знаходження навчального закладу.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб становить з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня.

Згідно з ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позову, врахувавши при цьому, що відповідач має підтверджений фінансовий дохід та є власником значної кількості нерухомого майна (чотири квартири), що свідчить про можливість надання утримання повнолітній дочці, яка в зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги.

Справа не містить об'єктивних даних щодо неможливості ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі, визначеному судом першої інстанції, а його посилання на цю обставину доказами не підтверджена.

При цьому апелянт вказав на можливість сплати на утримання дочки 1000 грн. щомісячно, однак не обґрунтував чому саме такий розмір аліментів він спроможний сплачувати і які обставини підтверджують це твердження.

В той же час ОСОБА_2 зазначив, що отримує приблизно 7200 грн. доходу щомісячно від надання квартир в оренду, що складає 86400 грн. в рік. Однак відповідно до довідки ДПІ у м. Хмельницькому №10/22-25-123-0 від 2018 року, сума доходу відповідача від здійснення підприємницької діяльності складає за 2017 рік 76650 грн.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Судді: