АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року м. Київ

Справа № 22-ц/796/4346/2018

Унікальний номер 761/12600/16-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року про відмову ухвалити додаткове рішення, постановлену під головуванням судді Піхур О.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 липня 2017 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму індексу інфляції за період з 31 березня 2013 року по 24 березня 2016 року в розмірі 983382,36 грн., суму трьох процентів річних від простроченої суми за період з 31 березня 2013 року по 24 березня 2016 року в розмірі 106969,32 грн., судові витрати в розмірі 6890,00 грн., а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. (т.1 а.с.131, 133-135, 171-173)

У жовтні 2017 року позивачка звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 судові витрати пов'язані з проведенням економічного дослідження №7 у розмірі 16000,00 грн., судові витрати пов'язані з проведенням економічного дослідження №9 у розмірі 16000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн., посилаючись на те, що рішенням суду не стягнуто дані судові витрати. (т.1 а.с.183-184)

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків відмовлено.(т.1 а.с.214-215)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року про відмову ухвалити додаткове рішення, просила її скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд. На обґрунтування скарги зазначила, що надані висновки експертних досліджень та розрахунок боргу слугували додатковою підставою для задоволення вимог заяви про забезпечення позову. Крім того, за власним розрахунком, який був приблизно аналогічним висновкам економічного дослідження, судом було підтверджено великий обсяг заборгованості відповідача перед позивачкою. Таким чином, позивачка вважала, що потрібно винести додаткове рішення, яким стягнути витрати на проведення економічних досліджень. (т.2 а.с.36-37)

Зважаючи на положення пункту 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. (т.2 а.с.49-57)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму індексу інфляції за період з 31 березня 2013 року по 24 березня 2016 року в розмірі 983382,36 грн., суму трьох процентів річних від простроченої суми за період з 31 березня 2013 року по 24 березня 2016 року в розмірі 106969,32 грн., судові витрати в розмірі 6890,00 грн., а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. (т.1 а.с.131, 133-135)

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, який на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_1 відхилено, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2017 року залишено без змін. (т.1 а.с.171-173)

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідні норми містились також в ч. 1 ст. 220 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року та була чинною на час постановлення оскаржуваної ухвали.

Відмовляючи в задоволенні заяви позивачки про ухвалення додаткового рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано жодних належних і допустимих доказів витрат на правову допомогу, витрат на проведення економічних досліджень та не надано оригіналів зазначених квитанцій під час розгляду справи, крім того, в тексті рішення зазначено, що висновки експертного економічного дослідження не являються належними доказами. (т.1 а.с.214-215)

За змістом рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2017 року, суд не погодився з доводами позивача щодо стягнення з відповідача збитків для відновлення порушеного права в розмірі 2702346,00 грн., відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 1585109,31 грн., оскільки висновки експертного економічного дослідження не являються належними доказами, та не можуть ґрунтуватися на припущеннях, оскільки, у висновках не враховано строк позовної давності, а також виконання зобов'язання у гривнях.

Таким чином, визнавши висновки експертного економічного дослідження неналежними доказами по справі, суд першої інстанції відмовив в стягненні із відповідача на користь позивачки 32 000 грн. сплачених останньою за проведення цих досліджень.

Вказані висновки районного суду викладені в рішенні від 29 березня 2017 року, перевірялись також судом апеляційної інстанції і за змістом ухвали Апеляційного суду міста Києва від 18 липня 2017 року, колегією суддів надано оцінку, зокрема й доводам позивача щодо висновків експертних досліджень №9 від 30 березня 2016 року та №7 від 30 грудня 2015 року. (т.1 а.с.171-173)

Тому колегія суддів відхилила доводи апелянта про не вирішення районним судом питання про судові витрати як підставу ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем та її представником не було надано жодних належних і допустимих доказів витрат на правову допомогу, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не встановлено таких і судом.

Зважаючи на викладене та з огляду на положення ст.ст. 141, 270 ЦПК України (ст.ст. 88, 220 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року та була чинною на час постановлення оскаржуваної ухвали), у суду першої інстанції були відсутніпідстави для ухвалення додаткового рішення та задоволення поданої заяви.

При цьому, на думку колегії суддів, рішення районного суду в частині відмови в стягненні інших, крім судового збору, судових витрат може бути оскаржено позивачкою в касаційному порядку.

Доводи скарги не спростовують висновків районного суду, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 листопада 2017 рокупро відмову ухвалити додаткове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 08 червня 2018 року.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова