Справа № 154/460/18 Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А.А.
Провадження № 22-ц/773/665/18 Категорія: 50 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 року місто ОСОБА_1

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В. А., Русинчука М.М.,

секретар судового засідання Вергун Т.С.

за участю: позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення ОСОБА_5 - Волинського міського суду Волинської області від 13 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Позов мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18.07.2011 року. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 З 01.09.2017 р. дочка навчається у Київському національному торгово-економічному університеті в м. Києві, на денній формі, навчання є платним. На оплату вартості навчання дочки нею витрачено грошові кошти в розмірі по 8400 грн. за перший та другий етапи оплати за договором, плата за проживання в гуртожитку за рік становить 5280 грн. Також витрачаються кошти на проїзд до навчального закладу та харчування. Вона працює на посаді секретаря діловода у ОСОБА_5 Волинському комунальному підприємстві «Полігон», щомісячний дохід становить 4612,80 грн. Відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча є матеріально забезпеченим. У його власності перебуває 66/100 частини житлового будинку по вул. Василя Стуса, 12 в м.Володимир Волинський, в особистому користуванні мікроавтобус «Мерседес Віто», д.н. АС 6484ВМ. Офіційно ніде не працює, заробляє тим, що постійно їздить за кордон в ОСОБА_7 на тимчасові заробітки, має мінливий, нерегулярний дохід.

Просить стягувати з ОСОБА_3 в її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6, що продовжує навчання в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною 23 років.

ОСОБА_5 Волинського міського суду Волинської області від 13 квітня 2018 року позов задоволено. Ухвалено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу (заробітку) на період навчання ОСОБА_6, однак не більше, ніж до досягнення нею 23 років.

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Просить скасувати дане рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, стягувати з нього в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/7 частини всіх видів його доходу. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки не розяснено належним чином йому його права та обовязки, внаслідок чого він написав заяву про визнання позову, вважаючи, що розмір аліментів буде становити до 1000 грн. Однак, у виконавчій службі йому пояснили, що так як він офіційно не працює, то аліменти будуть розраховуватися із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, і йому в середньому необхідно буде сплачувати аліменти в сумі 2000 грн. щомісячно. Аліменти в такому розмірі він не має можливості сплачувати, оскільки офіційно не працює, а його доходи складають невеликі, тимчасові заробітки. Просить суд врахувати його скрутне матеріальне становище.

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу відповідача. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та надуманими. Зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Заяву про визнання позову відповідач написав добровільно, при цьому жодних заперечень щодо заявленого в позові розміру аліментів не висловлював. Фактично відповідач перебуває тривалий час на роботі за кордоном, свої доходи приховує.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня дочка сторін продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, позов відповідач визнав.

Такі висновки суду є правильними, відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18.07.2011 року.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕГ, №054346.

Довідкою Київського національного торгово-економічного університету від 11.10.2017 р. підтверджується, що ОСОБА_6 є студентом першого курсу та навчається на денній формі навчання цього учбового закладу. Термін навчання до 30.06.2021 р.

Договором про навчання № 2473д/6к-207 від 28.08.2017 року підтверджується, що ОСОБА_6 навчається на денній платній формі навчання та загальна вартість надання освітньої послуги впродовж терміну навчання становить 77970 грн.

З вересня 2017 року по серпень 2018 року оплата за проживання у гуртожитку університету становить 5820 грн., що підтверджується квитанцією від 28.08.2017 року.

Статтею 199 СК України передбачений обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам розяснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Встановивши, що дочка сторін досягла повноліття, продовжує навчання, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, яка сплачує за навчання, проживання в гуртожитку, забезпечує одягом, продуктами харчування та всіма необхідними для навчання знаряддями, та задовольняючи позовні вимоги і стягуючи з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу на період навчання, однак не більше, ніж до досягнення нею 23 років, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що відповідач зобов'язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу дочці саме у такому розмірі, вважаючи цю суму обґрунтованою, достатньою та такою, що відповідає потребам дочки - ОСОБА_6

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував матеріальне становище сторін та повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують його непрацездатність, поганий стан здоровя, неможливість працевлаштуватися чи перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного, неможливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі, наявність інших утриманців.

Відповідач є працездатною особою, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Він не перебуває на обліку як безробітний і не позбавлений можливості працевлаштуватися.

Покликання відповідача на те, що він написав заяву про визнання позову помилково, оскільки йому не було розяснено його права та обовязки, не заслуговують на увагу суду, оскільки заява написана ним власноручно, добровільно. Зміна його волевиявлення після написання цієї заяви не впливає на її дійсність.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення ОСОБА_5 - Волинського міського суду Волинської області від 13 квітня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: