Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закрпатської області в особі:

судді Бедьо В.І.

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за первісною позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачі за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7Ю, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просять суд зобов'язати ОСОБА_4 не чинити їм перешкоди у здійсненні права користування та вселення в житло за адресою: с.Дубрівка. буд.№221, Ужгородського району, Закарпатської області та зобов'язати відповідачку надати комплект ключів від будинку та хвіртки, обґрунтовуючи його наступним.

06.08.1994 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_6

Від одруження і по теперішній час позивачі проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, що відповідно підтверджується

реєстрацією місця проживання у паспортах.

10.12.І995 року у позивачів народився син - ОСОБА_7, який на даний час є

повнолітнім, проживає та зареєстрований за адресою Закарпатська область. Ужгородський

с.Дубрівка, буд.№221

За вказаною адресою розташований будинок, який належить на праві власності

відповідачці - ОСОБА_4, яка відповідно доводиться матірю ОСОБА_6

Позивачі вказують на те, що останнім часом із відповідачкою виникали непорозуміння, вона влаштовувала сварки, ображала позивачів та всілякими способами намагалася виселити їх із будинку.

Так, ОСОБА_4 перешкоджає позивачам у доступі до єдиного житла, змінила замки на вхідних дверях, силоміць вигнала сина ОСОБА_8 із дому вночі, коли ОСОБА_2 та ОСОБА_6 були на роботі не дивлячись на те, що ОСОБА_7 переніс клінічну смерть (у зв'язку з цим звільнений від військовоїслужби).

Відтак позивачі вказують на те, що відповідачка не пускає їх додому, внаслідок чого такі тимчасово змушені проживати у знайомих. Позивачі зверталися до поліції та до сільської ради у звязку із труднощами щодо вселенння, однак останні рекомендували звернутися до суду.

В судовому засіданні позивачі за первісним позовом та їх представник підтримали вимоги позову та просили задовольнити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 та її представник заперечили проти задоволення первісного позову та подали до суду зустрічний позов до ОСОБА_2, ОСОБА_6Ю, ОСОБА_7, в якому просять суд постановити рішення, згідно із яким позбавити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою, 89445, с.Дубрівка, вул. Центральна, 221, Ужгородського району.

Вказані вимоги позивач за зустрічним позовом аргументує тим, що житловий будинок №221 разом із господарськими будівлями, що розташований по вул. Центральній в с.Дубровка, Ужгородського району, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 С АС №709649 від 28 грудня 2009 року перебуває у приватній власності ОСОБА_4

Факт реєстрації громадян ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вказаною вище адресою не породжує у них права власності та користування вказаним вище житловим будинком.

Позивач вказує на те, що ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 своє поведінкою, своїм відношенням до неї як власника вказаного вище житлового будинку, дають підстави для постановки у судовому порядку питання про позбавлення їх права на користування цим житлом.

Насамперед, однією із причин для пред'явлення до суду зустрічного позову ОСОБА_4 зазначає те, що відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_6 систематично вживаючи спиртні напої і знаходячись у стані алкогольного сп'яніння ображають її, погрожують вбивством та виселенням із житлового будинку.

Таку, у зв'язку із вказаними, незаконними діями відповідачів ОСОБА_6 JI.B., ОСОБА_6 позивач за зустрічним позовом була вимушена неодноразово звертатися за захистом до Дубрівської сільської ради та Ужгородського РВП Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області.

Крім того, внаслідок протиправних дій щодо неї з боку відповідачів, у ОСОБА_4 посилюється хвороба, а саме цукровий діабет другого типу.

За протиправні дії щодо ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_6 відповідно до постанов Ужгородського міськрайонного суду притягнуті до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.І КУпАП (справи №308/8521/17 та №308/7740/17).

До протиправних дій ОСОБА_6 JI.B., ОСОБА_6 також приєднується їх син ОСОБА_7, який теж погрожує вбивством, виселенням із будинку.

За таких умов позивач за зустрічним позовом вважає, що подальше користування відповідачами ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 житловим приміщенням, яке належить їй на праві власності і у користуванні яким вони перешкоджають є не доцільним, з врахуванням зокрема того, що відповідачі за зустрічним позовом жодним чином не приймають в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг, чим завдають позивачу значних матеріальних збитків.

В судовому засіданні відповідачі за зустрічним позовом та їх представник заперечили проти задоволення вказаного позову з мотивів його безпідставності та необґрунтованості та просили відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу , вивчивши зміст позовних заяв та додані до них письмові матеріали, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Позивачі за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просять суд зобов'язати останню не чинити їм перешкоди у здійсненні права користування та вселення в житло за адресою: с.Дубрівка. буд.№221, Ужгородського району, Закарпатської області та зобов'язати відповідачку надати комплект ключів від будинку та хвіртки. Підставою звернення до суду зазначають ту обставину, що ОСОБА_4 перешкоджає позивачам у доступі до єдиного житла, яке в них є, внаслідок чого такі змушені проживати у знайомих.

Натомість ОСОБА_4 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому просить позбавити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою, 89445, с.Дубрівка, вул. Центральна, 221, Ужгородського району.

Підставою звернення до суду із вказаним позовом позивач за зустрічним позовом вказує ту обставину, що ОСОБА_2, ОСОБА_6, систематично вживаючи спиртні напої і знаходячись у стані алкогольного сп'яніння ображають її, погрожують вбивством та виселенням із житлового будинку та не приймають жодної участі в утриманні вказаного нерухомого майна, внаслідок чого в ОСОБА_4 погіршується стан здоровя та така позбавлена нормальних умов для проживання.

Оцінивши аргументи сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії АС

№709649 від 28 грудня 2009 року перебуває ОСОБА_4 є власником житлового будинку №221 разом із господарськими будівлями, що розташований по вул. Центральній в с.Дубровка, Ужгородського району у приватній власності ОСОБА_4

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України.

Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном.

В контексті ст.15 ЦК України право на захист порушеного права виникає у особи в разі його порушення, а способи захисту порушеного права прямо передбачені ст.16 ЦК України.

Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 доводиться ОСОБА_4 рідним сином.

06.08.1994 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_6, що відповідно підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_1 І-ФМ № 257537.

Позивачі за первісним позовом пояснили, що з часу одруження і по теперішній час проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, що відповідно підтверджується відміткою про реєстрацією місця проживання у копіях паспортів, доданих до матеріалів справи, що також не заперечила ОСОБА_4

Також встановлено, що від даного шлюбу в подружжя народився син ОСОБА_7, який також згідно відмітки, що зазначена в паспорті ( серії РВ 505761) також зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд звертає увагу на те, що обидві сторони вказують не наявність між ними непорозумінь, суперечок, що приводять до конфліктів та ускладнює сторонам мирно співіснувати за адресою: Ужгородський район, с.Дубрівка, буд.№221.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_2, ОСОБА_6, систематично вживаючи спиртні напої і знаходячись у стані алкогольного сп'яніння ображають її, погрожують вбивством та виселенням із житлового будинку.

Вказану обставину така доводить постановами Ужгородського міськрайонного суду від 18.09.2017 року та 19.09.2017 року, згідно яких ОСОБА_6 та ОСОБА_2 притягнуті до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.І КУпАП (справи №308/8521/17 та №308/7740/17).

Позивачі за первісним позовом вказують на те, що зазначені вище постанови скасовані апеляційною інстанцією, що доводять довідкою з ЄРДР.

Крім того ОСОБА_4 вказує на те, що відповідачі за зустрічним позовом жодним чином не приймають участі в утриманні будинку.

Вказану обставину ОСОБА_2, ОСОБА_6 спростовують доданими до матеріали справи квитанціями щодо сплати ними рахунків житлово-комунальних послуг тощо.

ОСОБА_4 звинувачує ОСОБА_2, ОСОБА_6 у вживанні алкогольних напоїв, погроз в її сторону у вбивстві, однак жодним належним доказом не підтверджує вказані факти.

Натомість ОСОБА_2 надала суду характеристики з місця роботи, а та по місцю проживання, згідно яких остання характеризується позитивно.

Положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 64 ЖК України - члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Так, згідно ст. 165 ЖК Української РСР члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником юудинку, якщо при їх вслеенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

З врахуванням зазначених норм закону, а також того, що ОСОБА_2,ОСОБА_6, ОСОБА_7 є членами сімії позивачки за зустрічним позовом і в судовому засіданні не підтвердились наведені ОСОБА_10 обставини щодо систематичного порушення правил співжиття з боку позивачів за первісним позовом, як і не доведено ту обставину, що проживання з ними в одному будинку є неможливим, що застосовувались з її боку заходи запобігання і громадського впливу тощо, суд не знаходить правових підстав для виселення їх із будинку за адресою: Ужгородський р-н, с. Дубрівка, вул.. Центральна, 221.

Крім того суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2,ОСОБА_6, ОСОБА_7 не мають у власності іншого нерухомого майна для проживання

Разом з тим втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50).

Крім того згідно з сучасною практикою Європейського суду втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82).

Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд зобовязаний приділити особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», зазначене вище, п. 60).

Узагальнюючи вищевикладене суд приходить до переконання, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 слід відмовити у звязку з його необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

З огляду на те, що позивачами за первісним позовом доведено, що в них, як членів сімї ОСОБА_4, існує законне право на користування житловим будинком за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, с. Дубрівка, буд.№221, натомість виселення їх з вказаного нерухомого майна суперечить нормам чинного законодавства, позбавить їх єдиного наявного місця проживання, доведено, що ОСОБА_4чиниьи перешкоди в користуванні житлом, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст..ст. 41, 47,92 Конституції України, ст.ст. 15, 317, 321, 391 ЦК ,України, ст.ст.64, 116, 150, 157 ЖК Української РСР, ст.ст.4, 12, 13, 76- 81, 141, 209, 259, 263 265, 268 ЦПК України суд,-

В И Р I Ш И В :

Первісну позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у здійсненні права користування та вселення в житлове приміщення за адресою: с. Дубрівка, буд. 221, Ужгородського району, Закарпатської області.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про позбавлення права користування житловим приміщенням відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_11