Справа № 525/1281/18
Провадження № 2/525/370/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2018 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Хоролець В.В.

при секретарі Пилипенко П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Великобагачанська селищна рада Полтавської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що він є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Даний будинок належить йому на підставі технічного паспорту. В даному будинку зареєстровані та проживають п'ятеро людей: а саме: позивач ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_3, його брат ОСОБА_4, його невістка ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2. Позивач вказує, що даний відповідач за вищевказаною адресою фактично не проживає з дня прописки та по даний час в зазначеному будинку не проживав та не з'являвся. На даний час у нього, ОСОБА_1, як власника даного житлового будинку, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, у зв'язку з чим він змушений звернутись до суду.

Посилаючись на вищевикладені обставини, положення ряду статей ЦК України позивач вважає, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і просив визнати його таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням та примусово зняти його з реєстраційного обліку (а.с.а.с.2-3).

Ухвалою суду від 16.11.2018 року за вищевказаним цивільним позовом ОСОБА_1 було відкрите загальне позовне провадження і підготовче засідання призначено на 11.12.2018 року (а.с.19). Також, цією ухвалою суду було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору Великобагачанську селищну раду Полтавської області (а.с.19).

З довідки Великобагачанської селищної ради від 12.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 значиться зареєстрованим АДРЕСА_1 (а.с.17).

До проведення підготовчого судового засідання у справі від відповідача у справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшла письмова заява про те, що він не заперечує проти задоволення позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення та просить проводити розгляд справи у його відсутність (а.с.16); вбачається, що копію позовної заяви з додатками він отримав (а.с.а.с.27-28).

Позивач ОСОБА_1 подав письмову заяву про проведення ПЗ у його відсутність та вказав, що позовні вимоги підтримує (а.с.30).

Від Великобагачанської селищної ради Полтавської області надійшов лист про проведення розгляду справи у відсутність представника даної селищної ради (а.с.29).

У зв'язку з викладеним, суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідач у справі має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу (п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Великобагачанська селищна рада Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, цей житловий будинок належить йому на праві власності (а.с.а.с.4,5-8,10).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області №7926 від 04.10.2018 року вбачається, що в житловому будинку по АДРЕСА_1 дійсно зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 - власник; його дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5; його брат ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6; його невістка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, та відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - без родинного зв'язку (а.с.4).

З акта від 08.10.2018 року, складеного депутатом Великобагачанської селищної ради ОСОБА_6 в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрований в житловому будинку по АДРЕСА_1, однак за даною адресою не проживає з 2013 року, фактичне місце проживання м. Полтава (а.с.9).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.1 ст.381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст.270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.

У відповідності до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає менше шести місяців на рік. Реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок і користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга цієї статті визначає способи захист цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, а також з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку, що йому належить, користуються жилими приміщеннями в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником.

Разом з цим, згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок (квартиру) і користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року , першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Системний аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

При цьому, зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України та ст.311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Верховний Суд України у своїй постанові від 05.11.2014 року висловив правову позицію про те, що аналіз статей 383,391,405 ЦК України та статті 156 ЖК дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Таку ж позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2017 року у справі №734/387/15-ц.

З доводів позовної заяви вбачається, що в житловому будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, був зареєстрований без родинного зв'язку з власником житлового будинку, будь-яких витрат по утриманню даного будинку відповідач у справі не несе. При цьому, будь-яких доказів про зворотнє стороною відповідача до суду не подавалися.

Суд приймає до уваги акт комісії від 08.10.2018 року про те, що гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрований в житловому будинку по АДРЕСА_1, однак за даною адресою з 2013 року не проживає, фактичне місце проживання м. Полтава, оскільки зміст даного акта узгоджується з дослідженими матеріалами справи і ними не спростовується.

Отже, виходячи з сукупності вищевикладеного, вбачаються підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Великобагачанська селищна рада Полтавської області в частині визнання даного відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням- будинком АДРЕСА_1.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про примусове зняття даного відповідача з реєстраційного обліку (як буквально зазначено в позові після заявлення первинної вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням), то суд вважає, що з урахуванням предмету спору та заявлених позовних вимог, суб'єктного складу учасників судового розгляду та виходячи з норм Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де однією з підстав для зняття з реєстраційного обліку особи є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що набрало законної сили, то підстав ще і вказувати у рішенні суду про зобов'язання примусово зняти певну особу з реєстраційного обліку (враховуючи, що будь-які дії реєстраційного органу позивачем не оскаржуються) у суду підстав не має, тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.41,55 Конституції України, ст.ст.16,270,316,317,319,381,383,386,391,392,405 ЦК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.4,11,12,13,49,76-80,81,83,128,197,200,206,259,247,263-265,272-273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Великобагачанська селищна рада Полтавської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Визнати громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач: ОСОБА_1, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1; відповідач: ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Великобагачанська селищна рада Полтавської області, юридична адреса: 38300, Полтавська область, сел. Велика Багачка, вул. Каштанова, 20-А.

Суддя В.В.Хоролець