Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.18 р.

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

за участю

секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

представників

позивача ОСОБА_1,

відповідача Калашника Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Лисичанської міської ради Луганської області про визнання права власності на побудову, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_3 право власності на побудову, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.11.2008 Лисичанською міською радою Луганської області було прийнято рішення № 815 «Про внесення змін до рішення міської ради № 781 від 23.10.2008 року», за пунктом 1 якого було вирішено внести зміни до пункту 3 рішення міської ради № 781 від 23.10.2008 «Про надання земельних ділянок в оренду і припинення права користування ними», виклавши його в наступній редакції: «3. Затвердити приватному підприємцю ОСОБА_3 проект землеустрою про відвід земельної ділянки, а пунктом 3.1, передбачалася надання приватному підприємцю ОСОБА_3 в оренду строком на 1 рік земельну ділянку площею 0,0027 га для будівництва і експлуатації торгівельного кіоску АДРЕСА_1». 25.12.2008 між Лисичанською міською радою Луганської області та ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі, відповідно до пункту 1 якого орендодавець, на підставі рішення № 781 від 23.10.2008 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та експлуатації торговельного кіоску, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно п. 14 договору оренди землі від 25.12.2008 земельна ділянка передавалася в оренду для будівництва та експлуатації торговельного кіоску. Після укладення вищевказаного договору оренди землі від 25.12.2008 позивачем почались роботи щодо будівництва торговельного кіоску АДРЕСА_1, у зв'язку з чим, позивачем укладено договори з підрядними організаціями про розробку проектів будівництва та які були погоджені в різних організаціях. На даний час приміщення збудоване і позивач бажає ним розпорядитись, а саме продати третім особам, однак не має змоги через те, що державою не визнано за ним право власності на збудоване приміщення. 08.04.2015 між сторонами було укладено договір оренди землі, за яким відповідач надав, а позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та експлуатації торговельного кіоску, кадастровий номер: НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Пунктом 2 вищевказаного договору оренди об'єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 0,0027 га, у тому числі: під капітальну одноповерхову забудову - 0,0018 га; під проїздами, проходами та площадками - 0,0009 га. За пунктом 3 договору оренди землі від 08.04.2015 визначено, що на земельній ділянці розташований торгівельний кіоск, що належить орендарю.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеному у позові. Доповнив, що розбудова почалася після надання земельної ділянки в оренду.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити посилаючись на те, що позивач не отримав дозвільні документ иа забудову.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Лисичанської міської ради Луганської області № 815 від 25.11.2008 «Про внесення змін в рішення міської ради № 781 від 23.10.2008», внесено зміни в п. 3 рішення міської ради № 781 від 23.10.2008 «Про надання земельних ділянок в оренду і припинення права користування ними», згідно якого позивачу був затверджений проект землеустрою про відвід земельної ділянки, надано в оренду строком на один рік земельну ділянку площею 0, 0027 га для будівництва та експлуатації торгового кіоску АДРЕСА_1» /а.с.7/.

25 грудня 2008 року між Лисичанською міською радою Луганської області та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі, відповідно до п. 1 якого, орендодавець, на підставі рішення № 781 від 23.10.2008 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та експлуатації торговельного кіоску, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.8/.

Рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради № 321 від 20.03.2006 «Про житлово-громадське будівництво» позивачу надано дозвіл на проектування будівництва торгівельного кіоску АДРЕСА_1.

На підставі рішення міської ради № 26 від 30.05.2006 та рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради № 321 від 20.06.2006 позивачу було видано будівельний паспорт, який містив комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення та будівництва /а.с.74,75/.

Рішенням Лисичанської міської ради № 80/1293 від 26.03.2015 «Про продовження терміну оренди землі» позивачу був подовжений термін оренди землі строком на 3 роки, шляхом переукладення договору оренди /а.с.78/.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житловий будинок, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно п. п. 4, 21 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільний і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених ст. ст. 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

На підставі ст. 36 ч.1, ч.2 абз.2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції станом на 20 вересня 2012 р. - 18 лютого 2013 р.) право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до I-III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється.

Як вбачається з матеріалів справі, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Луганській області позивачу 20 вересня 2012 р., 22 січня 2013 р. і 18 лютого 2013 р. було відмовлено в реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт з будівництва Торгівельного кіоску АДРЕСА_1 /а.с.115-127/. Вказані відмови позивачем не оскаржувалися.

Таким чином, земельна ділянка надавалася позивачу в оренду для будівництва, доказів наявності на цій ділянці на час надання її в оренду вже побудованого об'єкта нерухомості суду не надано, належний дозвіл на виконання будівельних робі у позивача був відсутній, тому торгівельний кіоск АДРЕСА_1 є самочинним будівництво, право власності на яке у позивача не виникло.

Том у позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3, і.к.п.п. НОМЕР_1, що мешкае: АДРЕСА_2 до Лисичанської міської ради Луганської області, що знаходиться: м. Лисичанськ, вул. ім.. М. Грушевського,7, , про визнання права власності на побудову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 20 квітня 2018 р.

Суддя: