Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 2-305/12

провадження № 61-13402 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельников Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котовського-178», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідачі: ОСОБА_8, Черкаська міська рада,

представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9,

треті особи: Міськрайонне управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області, комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 8 грудня 2016 року у складі судді Токової С. Є. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Храпка В. Д., Новікова О. М.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2010 року об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котовського-178» (далі - ОСББ «Котовського-178»), ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6,

ОСОБА_7 звернулися з позовом до ОСОБА_8 та Черкаської міської ради, третя особа - Міськрайонне управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області, про визнання рішення ради недійсним, скасування державного акта на земельну ділянку, встановлення меж земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_8, яка є власником частини будинку № АДРЕСА_1, ввівши в оману інженера товариства з обмеженою відповідальністю «Геоземпроект» ОСОБА_11, неправильно погодила межу земельної ділянки, що їй належить, між нею та користувачами прибудинкової території будинку № АДРЕСА_1. 11 серпня 2005 року ОСОБА_8 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, згідно якого незаконно приватизувала 74 кв. м прибудинкової території сусіднього будинку № 178, що на законних підставах була передана на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котовського-178» (далі - ОСББ «Котовського-178»). Рішенням Черкаського міського виконавчого комітету від 19 вересня 1995 року № 448 за домоволодінням № АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 669 кв. м, яка передана в користування власникам двох квартир по 334,5 кв. м, а відповідач отримала державний акт на земельну ділянку площею 360 кв. м.

Посилаючись на те, що виданий ОСОБА_8 державний акт на право власності на земельну ділянку порушує права землекористувачів прибудинкової території будинку № АДРЕСА_1, просили визнати недійсним рішення Черкаської міської ради № 8-149 від 12 травня 2005 року в частині передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_12 та державний акт на право власності на земельну ділянку від 11 серпня 2005 року, та заборонити ОСОБА_12 вчиняти будь-які дії по користуванню земельною ділянкою відповідно до наявного у неї, згаданого вище державного акту на право власності на земельну ділянку.

У вересні 2014 року комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків» (далі - КП «Соснівська служба утримання будинків») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_8, в якому, посилаючись на ті ж обставини, просило визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради

від 12 травня 2005 року про передачу у власність ОСОБА_8 земельної ділянки, державний акт про право власності ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 360 кв. м по АДРЕСА_1.

Ухвалою Соснівського районного суду Черкаської області від 27 жовтня

2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСББ «Котовського-178» до ОСОБА_8, Черкаської міської ради, треті особи: міськрайонне управління Держкомзему у м. Черкаси Черкаського району про визнання рішення Черкаської міської ради недійсним, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 8 грудня 2016 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, КП «Соснівська служба утримання будинків» задоволено частково. Визнано недійсним рішення Черкаської міської ради

від 12 травня 2005 року в частині передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_8 Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку від 11 серпня 2005 року, виданий на ім'я ОСОБА_8 В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовнівимоги ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та КП «Соснівська служба утримання будинків», суд першої інстанції виходив з того, що Черкаською міською радою прийнято рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність та видано акт на право власності на земельну ділянку від 11 серпня 2005 року на ім'я ОСОБА_8, яким порушуються права позивачів щодо володіння та користування земельною ділянкою, як власників квартир багатоквартирного будинку, що мають право користуватися прибудинковою територією.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2017 року рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 8 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив з того, що встановивши наявність порушеного права ОСОБА_13,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як власників квартир багатоквартирного будинку на користування прибудинковою територією та право власності ОСОБА_2 на гараж, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнання недійсним рішення Черкаської міської ради від 12 травня 2005 року в частині передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_8 та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії

від 11 серпня 2005 року, виданий на ім'я ОСОБА_8

У квітні 2017 року представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставин справи та дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позовів, оскільки не встановили момент виникнення права користування земельною ділянкою кожного з позивачів, пославшись лише на те, що такого права позивачі набули до 2005 року. Також суди не звернули уваги на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 вересня

2011 року за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, яким зобов'язано відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_8, шляхом знесення гаражу, який розташований на земельній ділянці за рахунок відповідачів. Вказане рішення набрало законної сили та на підставі статті 61 ЦПК України вказані факти мають преюдиційне значення. Крім того, вважає, що права власників приватизованих квартир порушено не було, так як вони не були власниками прибудинкової території. На момент винесення спірного рішення Черкаською міською радою 12 травня 2005 року земельна ділянка могла бути передана лише у власність або користування об'єднанню співвласників, а на той момент ОСББ «Котовського-178» не існувало. Зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд встановив, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради

від 5 жовтня 1957 року № 1334 під будівництво будинку по АДРЕСА_1 виділено земельну ділянку площею 1 564 кв. м.

Згідно генерального плану та інвентаризаційної справи за вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 1 361 кв. м.

ОСОБА_8 відповідно до договору дарування від 17 березня 2003 року є власником 49/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1

11 серпня 2005 року ОСОБА_8 на підставі рішення Черкаської міської ради від 12 травня 2005 року про передачу у власність земельної ділянки отримала державний акт про право власності на земельну ділянку площею 360 кв. м за вказаною адресою.

Актом визначення та погодження меж земельної ділянки, підписаним начальником комунального підприємства «ВЖРЕ РЕУ-5», ОСОБА_8 по

АДРЕСА_1 від 6 травня 2004 року визначено та погоджено межі землекористування ОСОБА_8 за зазначеною адресою.

Згідно висновку земельно-технічної експертизи Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21 травня

2015 року площа вказана в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку від 11 серпня 2005 року не відповідає площі земельної ділянки, яка надавалася у користування відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19 вересня 1995 року. Розбіжність складає 52,2 кв. м в рахунок земельної ділянки ОСОБА_8 за рахунок земельної ділянки

ОСББ «Котовського-178». Площа земельної ділянки по фактичному користуванню становить 360 кв. м, що повністю відповідає площі вказаній у державному акті на право приватної власності на земельну ділянку від 11 серпня 2005 року. Розміри земельної ділянки по АДРЕСА_1 не відповідають розмірам вказаним у рішенні виконкому Черкаської міської ради від 22 грудня 2009 року.

Відповідно до статті 42 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення ради та видачі державного акта) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому статтею 152 ЗК України з урахуванням обов'язкового дотримання норм чинного законодавства. Згідно із цими нормами захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що кореспондується з вимогами частини другої статті 55 Конституції України і частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, КП «Соснівська служба утримання будинків», суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, вірно застосувавши положення статті 42 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення ради та видачі державного акта), дійшли до правильного висновку, про те, що багатоквартирний будинок по АДРЕСА_1 та його прибудинкова територія перебувала у власності територіальної громади м. Черкаси та передана в користування комунальному підприємству «ВЖРЕ РЕУ-5». Начальник комунального підприємства «ВЖРЕ РЕУ-5» безпідставно погодив межі спірної ділянки, за рахунок зменшення прибудинкової території багатоквартирного будинку по

АДРЕСА_1 та порушив права власників квартир у вказаному будинку та право власності ОСОБА_2 на гараж.

При цьому суди вірно зазначили, що власники квартир - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - набули права власності на квартири та стали користувачами частини прибудинкової території до прийняття рішення Черкаською міською радою від 12 травня 2005 року. Позивачі, як землекористувачі частини прибудинкової території, не уповноважували комунальне підприємство «ВЖРЕ РЕУ-5» на погодженнявід їх імені меж суміжного землекористування з відповідачкою ОСОБА_8 Також ОСОБА_2 у встановленому законом порядку встановив металевий гараж, частина якого після приватизації земельної ділянки ОСОБА_8 разом з частиною прибудинкової території передано останній, внаслідок чого виник спір про знесення гаража.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Так, вирішуючи спір, суди врахували, що про рушення свого права позивачі дізнались у серпні 2008 року, після залишення в силі апеляційним судом рішення Соснівського районного суду від 12 травня 2008 року, тому позивачі звернулись до суду в межах трирічного строку позовної давності.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, на законність судового рішення не впливають.

Враховуючи те, що висновки судів відповідають встановленим у справі обставинам, рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 8 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк