Провадження № 2/344/1487/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту в частині спадкування квартири недійсним та визнання права власності за спадкуванням за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту в частині спадкування квартири недійсним та визнання права власності за спадкуванням за законом, мотивуючи тим, що 04.12.2007 року помер її батько, спадкодавець ОСОБА_5, залишивши після себе спадок, в тому чисті і 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Після смерті батько залишив заповіт. Позивачем, як однією із спадкоємців, було подано заяву про прийняття спадщини до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори. На час смерті батька позивач проживала з батьками у вищезазначеній квартирі. Нотаріусом була відкрита спадкова справа № 947/2008. Після подачі заяви позивачу стало відомо, що її мати ОСОБА_4 та брат ОСОБА_3 мали намір спадкувати майно батька. Позивач має виїзний характер роботи, переважно проживає та працює в АР Крим, тому не здійснювала спадкування та оформлення документів, будучи впевненою, що майно успадкують її родичі. Однак позивачу стало відомо, що жодних дій відносно спадкового майна в частині 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 не здійснено. Жоден із спадкоємців не здійснював процес спадкування та оформлення документів. Оскільки заяву про спадкування позивачем було подано у визначений законодавством строк, з 2016 року вона розпочала процес спадкування, здійснила відповідні оплати та надана необхідні документи. В процесі оформлення документів позивачу стало відомо, що заповіт залишений ОСОБА_5 не можливо виконати в частині спадкування квартири по причині того, що він складений не належним чином та не можливо визначити розмір частки спадкоємців. Про це позивача було повідомлено усно, а також письмово листом від 21.07.2017 року, та рекомендовано звернутись до суду. Для встановлення вартості майна було проведено оцінку вище зазначеного майна, відповідно до якої вартість квартири складає 296194,84грн., а отже 1/3 частка квартири складає 98731,61грн. Інші спадкоємці не цікавляться станом справ, їм навіть не відомо про те, що заповіт не можливо виконати, тому позивач вважає, що у неї виникли переважні права на спадщину, а інші спадкоємці фактично відмовились від неї. Єдиним способом успадкувати 1/3 частину зазначеної квартири, що залишена у спадщину - є спадкування за законом. Позивачу відомо, що у матеріалах спадкової справи за заповітом знаходяться заяви спадкоємців про відмову від спадщини. На підставі наведеного просила суд визнати заповіт, виданий спадкодавцем ОСОБА_5, в частині спадкування 1/3 квартири АДРЕСА_1 недійсним, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, подали заяви, згідно яких позов визнали в повному обсязі, просили розгляд справи проводити у їх відсутності (а.с.53,120,137).

Представник третьої особи Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, подав заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити у відсутності представника Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори (а.с.78).

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, такий захист здійснюється у спосіб, передбачений у частині другій статті 16 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 23.08.1994 року, виданого Агентством по приватизації державного житлового фонду, квартира АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_5, ОСОБА_4 дружині, та ОСОБА_3 - сину, в рівних долях (а.с.5,19,86,102).

04.12.2007 року помер батько позивача ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НМ № 031010 (а.с.21,83).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Позивач ОСОБА_1 завернулась із заявою на прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.80).

З такими ж заявами звернулись і відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.80 на звороті, 81).

27.05.2008 року була заведена спадкова справа (а.с.79-104).

У відповідності до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до довідки Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори № 2863/02-14 від 26.10.2017 року, спадкоємцями майна померлого ОСОБА_5 є ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.60,104).

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.ст. 1247, 1248 ЦК України.

ОСОБА_5 після смерті залишив заповіт (а.с.87), відповідно до якого зробив розпорядження на день своєї смерті, зокрема: з належної йому квартири № 25 в м. Івано-Франківськ, по вул. Б.Хмельницького № 84 корп. 1, а саме: ліву кімнату заповів ОСОБА_1, праву велику кімнату заповів ОСОБА_3, праву малу кімнату заповів ОСОБА_7.

На звернення представника позивача щодо оформлення документів на спадщину, що належала ОСОБА_5, який помер 04.12.2007 року, Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора листом № 1891/02-14 від 21.07.2017 року повідомила, що на підставі п. 3 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складаний ОСОБА_5 в частині розпорядження квартирою є недійсним, оскільки в заповіті не зазначена частка квартири, яка заповідалася. Нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину. А тому слід звернутись до суду для встановлення та визнання часток права власності успадкованої квартири(а.с.29).

Відповідно до ч.ч. 1,3,4 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Частиною ч. 2 ст. 1296 ЦК України, передбачено, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

В матеріалах спадкової справи, витребуваної судом, міститься заява відповідача ОСОБА_4 від 31.05.2008 року про відмову від одержання свідоцтва про право на спадщину та обовязкову долю після смерті померлого чоловіка ОСОБА_5 (а.с.81 на звороті).

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до технічного паспорту виготовленого 07.12.2016 року на замовлення ОСОБА_1АДРЕСА_2, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, ОСОБА_8, 84/1 складається з трьох кімнат житловою площею 44,8 кв.м., загальною площею 62,9кв.м. (а.с.22-23,32-33).

Як вбачається з копії довідки № 02538 від 07.12.2016 року, виданої ОКП «Івано-Франківське ОБТІ», в ході проведення обстеження 07.12.2016 року встановлено, що технічні характеристики не змінились. Щодо реєстрації права власності повідомлено, що згідно архівних даних за ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було зареєстровано в рівних долях право власності на квартиру АДРЕСА_1. Підстава для реєстрації права власності свідоцтво про право власності від 23.08.1994 року, видане Агентством по приватизації державного житлового фонду згідно з рішенням МВК від 22.07.1994р № 214-р. Реєстровий запис № 4228, книга № 36. Переходів права власності на даний обєкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не реєструвалось (а.с.20).

Зі звіту про оцінку майна від 25.09.2017 року, проведеного ТОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» (а.с.7-28), ринкова вартість обєкта оцінки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, розрахована з використанням порівняльного підходу з заокругленням становить 296194,84грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином суд приходить до переконання, що даний заповіт в частині спадкування 1/3 квартири АДРЕСА_1 слід визнати недійсним, так як він не відповідає вимогам закону, і при його складанні не було дотримано норм діючого законодавства, а саме положень ч. 2 ст. 1296 ЦК України.

Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог .

Керуючись ст.ст. 5, 12, 76-81, 89, 206,259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 316, 328, 1217, 1218, 1223, 1233, 1247, 1251, 1275, 1296 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту в частині спадкування квартири недійсним та визнання права власності за спадкуванням за законом - задовольнити.

Визнати заповіт, складений ОСОБА_5 від 24 червня 2005 року, зареєстрований в реєстрі за № 3-1599 та посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 в частині 1/3 квартири АДРЕСА_1 - недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.А. Татарінова

Повний текст рішення складено 18 травня 2018 року.