Справа № 555/1613/17
Номер провадження 2/555/13/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі :

головуючого судді - Старовецької Ю.В.

при секретарі - Григорієвій В.М.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в обґрунтування якого посилається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2009 року, мають від шлюбу двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак подружнє життя не склалось, так як кожен має протилежні погляди на шлюб та сім"ю, що призводило до виникнення непорозумінь та суперечок. У зв"язку з чим з 2014 року вони не проживають разом та не підтримують подружніх відносин. Зважаючи на вказані обставини, просить шлюб розірвати.

Крім того, позивач покликається на те, що, починаючи з лютого 2016 року відповідач не утримує своїх дітей, усі обов"язки щодо утримання та виховання дітей вона виконує самостійно. Оскільки між ними не досягнуто домовленості з питання матеріального утримання дітей, в звязку з чим просить стягувати з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1000 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів у повному обємі, зазначивши, що з часу, коли вона переїхала до України, відповідач не намагався налагодити з нею подружніх відносин, а тому вона наполягає на розірванні шлюбу. З 2016 року відповідач перестав надавати і будь-яку матеріальну допомогу на утримання сина та дочки.

Відповідач ОСОБА_2 який був опитаний в порядку виконання судового доручення іноземним судом пояснив, що працює з 2013 року в м.Москва (офіційно там працевлаштований з 2016 року). Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, розірвання шлюбу не бажає, аліменти на утримання неповнолітніх дітей сплачувати наміру не має. Пояснює тим, що позивач без його згоди у 2014 році забрала проживати дітей в Україну, забороняє зустрічатись із дітьми, при цьому відповідач у період, коли дружина дозволяла побачення, дарував дітям подарунки та забезпечував коштами.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема, якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні.

За змістом ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право», права та обов'язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв'язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія І-РО №0165328 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (після укладення шлюбу чоловіку присвоєно прізвище Антонюк) перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2009 року.

Сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( свідоцтво про народження серія 1-ГЮ №123094) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтва про народження серія І-ЧО №0312654).

Згідно положень ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом із пояснень позивача, встановлено, що ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, позивач примиритись з чоловіком не бажає, з 2014 року сторони подружніх відносин не підтримують. Відповідач ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях щодо невизнання позовних вимог про розірвання шлюбу лише вказав "Я не даю развод своей жене", однак клопотання про надання строку для примирення не заявив, як і не покликався на бажання зберегти подружні відносини з ОСОБА_1,а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для постановлення рішення про розірвання шлюбу.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визначення після розірвання шлюбу місця проживання дітей з нею, то вона не підлягає до задоволення, так як позовна заява не містить будь-якого обгрунтування даної вимоги, суду не були представлені будь-які докази щодо необхідності визначення місця проживання дітей саме з позивачем, дана вимога відображена лише у прохальній частині позовної заяви. Крім того, як вбачається із пиьмових пояснень відповідача він бажає, щоб діти проживали з ним. З урахуванням даної обставини суд вважає за необхідне роз"яснити позивачці її право звернутись з вазаної вимогою відповідно до положень ст.161 Сімейного кодексу України.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина, коли це можливо, має рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття.

У свої письмових поясненнях відповідач вказує, що "платить алименты в другую страну не обязуюсь", особа не заперечила, що на даний час він припинив надавати дітям допомогу, оскільки позивач забороняє йому їх бачити.

Таким чином, із пояснень сторін судом встановлено, що неповнолітні діти проживають з матір"ю на території України, між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання обовязку утримувати сина ОСОБА_7 та доньку ОСОБА_4, а тому з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей, які мають право на утримання від своїх батьків, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів з ОСОБА_8

Визначаючи розмір аліментів, суд приймає до уваги наступні обставини.

Відповідно до положень ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року 1492 грн., з 1 липня 1559 грн., з 1 грудня 1626 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860 грн., з 1 липня 1944 грн., з 1 грудня 2027 грн.

Приймаючи до уваги вік дітей та їх потреби, матеріальне становище відповідача, який має постійне місце роботи в м.Москва (вказана обставина визнана відповідачем у письмових поясненнях), інших утриманців не має, будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоровя стороною відповідача не представлено, суд визначає розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини - у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.08.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, в звязку з чим суд стягує аліменти з відповідача з 09.08.2017 року.

Керуючись ст.ст.112, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 26.09.2009 року «отделом загс Адміністрации Железнодорожного района города Витебска», актовий запис №398, розірвати.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя 210001, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки 34652, смт.Соснове вул.Молодіжна,2 Березнівського району рівненської області, аліменти на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4, 15.06.2013 року у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.08.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду до апеляційного суду Рівненської області через Березнівський районний суд Рівненської області.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_9