Справа № 368/1384/18
Провадження 2/368/607/18
Рішення

Іменем України

"30" листопада 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

головуючого: судді Закаблук О.В.

при секретарі Салій Я.С.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, суд, -

В С Т А Н О В И В :

01.10.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської оласті надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, в якій позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого:

- стягнути з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого ПАТ «Київський картонно паперовий комбінат», аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ? частини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття та на їїх утримання в розмірі ? частини до досягнення дитиною 3 х річного віку.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_4 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами справи та нормами права.

17.03.2018 року вона зареєструвала шлюб з Відповідачем по справі ОСОБА_2 у Рокитнянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія 1-ОК № 233574.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1 -ОК № 375372.

На даний час разом не проживають, спільне господарство не ведуть.

Син проживає біля неї і вона фактично одна утримує його. Добровільно допомоги на утримання сина Відповідач не надає, тому вона вимушена звернутися з заявою до суду про стягнення з нього аліментів.

Крім того, вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, Відповідач повинен платити аліменти на її утримання до досягнення дитиною 3- х річного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3-х років.

Ст. 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

При визначенні розміру аліментів, суд має враховувати обставини передбачені ст.. 182 СК України.

В ч. 2 ст. 182 СК України зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

01.10.2018 року автоматизованою системою документобігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

07.11.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 30.11.2018 року.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 30.11.2018 року, позивачка ОСОБА_1 не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивачки, в якій вона просить суд слухати сраву без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 30.11.2018 року, відповідач ОСОБА_5 не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, процесуальні наслідки визнання позову йому зрозумілі.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_2 дає суду підстави застосувати в підготовчому судовому засідання положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, шляхом винесення рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права.

Позивачкою по справі є громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка с. Шарки Рокитнянського району Київської області, паспорт громадянки України № 001713297, виданий 30.03.2018 органом 3242, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідачем по справі є громадянин України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт громадянина України серії СМ 802829, виданий 30 листопада 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І ОК № 233547, видане 17 березня 2018 року Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_7, Україна, громадянин України, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженка село Шарки Рокитнянського району Київської області, Україна, громадянка України зареєстрували шлюб 17 березня 2018 року, про що 17 березня 2018 року складено відповідний актовий запис за № 6.

Прізвище після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка ОСОБА_5.

Дружини ОСОБА_5.

Від спільного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І ОК № 375372, яке видане 25 квітня 2018 року Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_7 народився 06 квітня 2018 року в смт. Рокитне Рокитнянського району Київської області, про що 25 квітня 2018 року складено відповідний актовий запис № 62.

В графі «батько» зазначений ОСОБА_5, - відповідач по даній справі.

В графі «мати» зазначена ОСОБА_1 Миколаїхвна, - позивачка по даній справі.

Проте, незважаючи на укладення шлюбу та народження дитини, шлюбно - сімейні відносини між сторонами на даний час припинено, сторони спільно не проживають, - проживають в різних населених пунктах, причому, малолітня дитина проживає з матір»ю, та, відповідно, знаходиться на повному її утриманні.

Вищевказаний факт підтверджується довідкою № 419, яка видана 22.08.2018 року Ромашківською сільською радою Рокитнянського району Київської області, в якій зазначено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, дійсно разом зі своїмит неповнолітніми дітьми ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_12, яка зареєстрована за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_13.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_5 фактично не надає позивачці ОСОБА_1 кошти на утримання спільної малолітньої дитини, в той же час позивачка по справі інших джерел доходів існування не має, так як на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною по досягнення дитиною 3 ьох річного віку.

Даний факт підтверджується довідкою № 134, виданою 12.09.2018 року ПАТ «Кондитреська фабрика «Лагода», в якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно є працівником ПрАТ «Кондитреська фабрика «Лагода» (м. Кагарлик Київської обл.), технологом, з 04.11.2015 року /наказ № 5149 від 04.11.2015р. та з 07.06.2018 р. по теперішній час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 річного віку /наказ № 1905/1 від 07.06.2018 р.

Отже, відповідач ОСОБА_5, не надаючи матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини, фактично самоусунувся від виконання подружніх обов»язків в частині утримання дитини та дружини, чим ставить позивачку ОСОБА_1 в скрутне матеріальне становище, що тягне за собою незадовільне забезпечення дитини.

Обгрунтування судом часткового задоволення позову в частині стягнення аліментів на дитину.

Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо:

-стягнення аліментів на дитину:

Так, згідно з ст.. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Окрім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.

Підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів:

- наявність споріднення. В даному випадку споріднення між дитиною та відповідачем доведено свідоцтвом про народження дитини серії І ОК № 375372, яке видане 25 квітня 2018 року Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, де в графі батько зазначений відповідач по справі, - ОСОБА_5;

- недосягнення дитиною, - ОСОБА_3 повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку.

Враховуючи вищевикладене, відповідач по справі, - ОСОБА_5 зобов»язаний утримувати свою дитину, сина, - ОСОБА_3 до досягнення 18 ти річного віку, тобто, до досягнення сином повноліття, - до 06.04.2036 року;

Що стосується виду та розміру аліментів, що підлягають до стягнення, то суд зазначає наступне.

Що стосується виду стягуваних аліментів, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, в даному випадку позивачка ОСОБА_1 бажає стягувати аліменти з відповідача ОСОБА_2 в частці, що не суперечить вимогам ч. 3 ст. 181 СК України, а тому перепон для застосування такого виду стягнення аліментів немає.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини є найбільш розповсюдженим способом визначення розміру аліментів.

До переваг цього способу належать, по перше, відсутність необхідності переглядати суму аліментів кожного разу, як змінюється дохід (заробіток) платника аліментів, по друге, відсутність потреби у проведенні індексації.

Що стосується розміру стягуваних аліментів, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 182 СК України:

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, судом в судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина, - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9 перебуває на повному утриманні матері, - позивачки по справі, -ОСОБА_1, яка сама потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, - відповідача ОСОБА_2., адже позивачка не має заробітної плати, пенсії, стипендії, доходів від використання того чи іншого майна, відсутні додаткових доходів (наприклад, від здавання в оренду нерухомого майна, авторських гонорарів, дивідендів, тощо).

Напроти, відповідач ОСОБА_5 працездатного віку, фізично здоровий, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов»язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об»єктивних обставин, з яких відповідач не може сплачувати аліменти, в судовому засіданні не встановлено.

Отже, враховуючи вищевикладене, та те, що позивачка ОСОБА_1 просить стягувати аліменти в частці від доходу відповідача, суд прийшов до висновку щодо стягнення аліментів в фіксованій частці від всих видів заробітку (доходів) відповідача в розмірі 1/4 частки від його доходу на одну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 01.10.2018 року.

Що стосується задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, то суд зазначає наступне.

Слід зазначити, що даний спір лежить як в площині основного Закону України, - Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, так і в площині норм галузевого права, - норм СК України.

Отже, що стосується Конституції України, то в даному випадку суд застосовує наступні положення.

Перш за все слід зазначити, що Конституція України є основною національної правової системи, є юридичною базою для розвитку українського законодавства, правозастосовної діяльності, правосвідомості та правової культури.

Слід зазначити також, що преамбула Конституції України відіграє роль орієнтира у практичній діяльності державних органів і органів місцевого самоврядування, об»єднань громадян, посадових і службових осіб та громадян, визначає загальну лінію правотворчої діяльності, вказує стратегічний напрям конституційного і нормативно правового регулювання в цілому.

Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, пряма дія конституційних норм вимагає, що навіть за наявності і при застосуванні поточних конституційних законів та інших нормативно правових актів правозастосовний орган посилався не тільки на них, а спочатку на ту норму Конституції, на розвиток якої або ж на основі якої вони прийняті і діють.

Слід зазначити, що згідно ППВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» суди при розгляді конкретних справ повинні керуватися насамперед нормами Конституції України.

Що ж стосується гарантованості звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, то це положення є втіленням прямої дії конституційних норм щодо судового захисту прав і свобод людини і громадянина, що знайшло свій вираз, зокрема в ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно ч. 2 ст. 22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно ч. 3 ст. 24 Конституції України рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоровя жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою Материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов»язки у шлюбі та сім»ї.

Отже, ч. 1 ст. 51 Конституції України встановлює основні принципи регулювання сімейних відносин, які знаходять своє втілення в Сімейному кодексі України та інших нормативно- правових актах.

В даному випадку суд особливо наголошує на тому, що кожен з подружжя має рівні права й обовязки в шлюбі й сімї.

Це положення знайшло своє закріплення в ч. 6 ст. 7 та інших статтях СК України.

Так, дружина та чоловік мають право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України); на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку (ст. 52 СК України); на зміну прізвища (ст. 53 СК України); на свободу і особисту недоторканність (ст. 56 СК України).

Усі найважливіші питання життя сімї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Таким чином, у сімейних відносинах подружжя не має переваг один перед одним, хоча в окремих випадках законом враховуються біологічні особливості жінки та чоловіка, які перебувають у шлюбі. Так, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності (ч. 1 ст. 84 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Отже, ст. 51 Конституції України визначає механізми захисту прав свобод людини і громадянина.

Наявність таких механізмів одна з обов»язкових ознак справді демократичної держави. Особлива роль у захисті прав і свобод належить суду.

Це обумовлено демократичністю і професіоналізмом судового розгляду, який базується на незалежності суду, гласності, змагальності, безпосередності, усності судового процесу, необхідності предявлення доказів тощо.

Зміст ст. 55 відповідає міжнародно-правовим стандартам щодо гарантованого захисту основних прав і свобод людини.

Стаття 8 Загальної декларації прав людини проголошує, що «кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом», а п. а ст. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права в імперативній формі вимагає від кожної держави учасниці цього Пакту «забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; б) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту».

Право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплене в ч. 1 ст. 55 Конституції України універсальним юридичним засобом відстоювання людиною свого правового статусу в будь-якій конкретній життєвій ситуації.

Судовий захист прав і свобод людини здійснюється в процесуальних формах, передбачених чинним законодавством, а саме, - в порядку цивільного, кримінального, адміністративного, а також конституційного судочинства.

Найбільш місткою формою, пристосованою для безпосереднього захисту порушених прав, є цивільне судочинство.

В Цивільному процесуальному кодексі України межі права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства визначені досить широко.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа вправі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Конституційні правовідносини в цьому переліку не вказані. Але, зважаючи на статус Конституції України як нормативного акта прямої дії, видається, що до розробки спеціальних конституційно-процесуальних нормативних актів судовий захист прав і свобод, що випливають з конституційних правовідносин, може здійснюватися в порядку цивільно-процесуального судочинства із застосуванням аналогії права.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов»язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 68 Конституції України встановлено суттєву заборону (яка має форму легального обов»язку) для кожної людини, яка, по своїй суті має вираз, - не посягати на права, свободи, честь і гідність інших людей.

Слід зазначити, що хоча вищевказане положення спрямоване на регулювання людських взаємин, держава покладає на себе певного режиму, стану цих взаємин, шляхом, зокрема, судового захисту законних прав та інтересів громадянина.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Даний припис тісно повязаний із положенням ч. 1 ст. 57 про гарантування кожному права знати свої права й обовязки.

Ця норма, не перетворюючи згадане право на обовязок, все ж зобовязує людину зазнати юридичної відповідальності і «перетерпіти» певні позбавлення, обмеження в разі порушення нею законів - незалежно від того, чи був відомий громадянину їхній зміст, чи ні.

Юридична відповідальність - це закріплений у законодавстві та забезпечуваний державою юридичний обовязок правопорушника зазнати примусового додаткового позбавлення певних цінностей, що йому належали.

Норми матеріального права, зокрема, галузевого права, - норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо стягнення аліментів на дружину на час вагітності.

Дане спірне питання врегульовано Главою 9 СК України, - Права та обов»язки подружжя по утриманню.

Згідно ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Отже, що стосується вищевказаних норм галузевого права, то суд зазначає наступне.

Перш за все, суд наголошує на тій обставині, що шлюб в Україні є добровільним союзом жінки та чоловіка.

Як судом зазначено вище, положеннями ст. 51 Конституції України передбачено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Права та обовязки подружжя по утриманню тісно повязані з особистими немайновими правами та обовязками подружжя, зокрема передбаченим ст. 55 Сімейного кодексу обовязком дружини та чоловіка спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги.

Вступаючи в шлюб, подружжя добровільно бере на себе обовязки, в тому числі й по матеріальній підтримці одне одного.

Законодавець закріпив даний обовязок стосовно подружжя, тобто осіб, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Сімейний кодекс вживає терміни «утримання» та «аліменти», чітко не розмежовуючи дані поняття, які фактично використовуються як синоніми.

У разі, якщо обовязок по матеріальній підтримці не виконується, утримання (аліменти) можна отримати в судовому порядку, при цьому необхідно враховувати встановлені ст. 75 Сімейного кодексу підстави.

В даному випадку, суд вважає, що право на отримання аліментів позивачка ОСОБА_1 отримала в зв»язку з наступними обставинами, які є юридично значущі в даному випадку:

- право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який потребує матеріальної допомоги.

В ч. 4 ст. 75 СК України перелічено випадки, коли особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, - якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, - відповідача ОСОБА_2, адже вона не має заробітної плати, пенсії, стипендії, доходів від використання того чи іншого майна, відсутні додаткових доходів (наприклад, від здавання в оренду нерухомого майна, авторських гонорарів, дивідендів, тощо).

Витщевказані факти стороною відповідача не оспорювалися а тому приймаються судом на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, а тому не потребують додаткового доказування.

- другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно її не надає.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі, - ОСОБА_5 працездатного віку, фізично здоровий, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов»язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об»єктивних обставин, з яких відповідач не може сплачувати аліменти, в судовому засіданні не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.

Згідно ч. 2 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, в грошовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно, враховуючи вищевказану норму права, аліменти з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягувати з часу подання позовної заяви, а саме, - з 01.10.2018 року.

Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій формі.

В даному випадку суд, зважаючи на позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 не бачить перепон щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів в частці, так як дана позовна вимога не суперечить положенню ч. 1 ст. 80 СК України.

Що ж стосується розміру аліментів, то слід зазначити, що при вирішення справ такої категорії, суду необхідно встановити всі обставини справи, що мають істотне значення: рівень доходів подружжя-відповідача, знаходження на його утриманні інших осіб (неповнолітніх, батьків тощо), працездатність, стан здоровя, а також, чи після виплат у подружжя-відповідача залишиться засоби, необхідні для існування на тому ж рівні прожиткового мінімуму, в протилежному випадку така особа фактично стане такою, що потребує матеріальної допомоги.

Отже, враховуючи ті обставини, що відповідач по справі, - ОСОБА_5 працездатного віку, фізично здоровий, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов»язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об»єктивних обставин, з яких відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дружини, в судовому засіданні не встановлено, то суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача, - ОСОБА_2, щомісячно, на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) відповідача.

Суд при визначенні розміру стягуваних аліментів брав до уваги також практику судів різного рівня, згідно з рішеннями яких аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку становлять розмір від 1/6 до 1/4 частини доходів платника аліментів.

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, положення ст. 84 СК України передбачає спеціальні підстави виникнення права на утримання, при цьому право на утримання виникає незалежно від факту працездатності дружини.

Окрім того, при винесенні рішення по даній цивільній справі враховував судову практику як судів першої, так судів і апеляційної, касаційної інстанцій.

Проаналізувавши вищевказану практику судів різних рівнів, слід зазначити, що суди практично у всіх випадках задовольняють позови про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, коли відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 2 ст. 51 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 2, 3, 7, 15, 18, 21, 27, 75, 77, 79, 80, 84, 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 191 СК України, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, паспорт громадянина України серії СМ 802829, виданий 30 листопада 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_14, громадянки України, паспорт громадянки України № 001713297, виданий 30.03.2018 органом 3242, РНОКПП НОМЕР_1, на утримання дитини, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_15, Україна, свідоцтво про народження серії І ОК № 375372, яке видане 25 квітня 2018 року Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, щомісячно, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, - з 01.10.2018 року, до повноліття дитини, - ОСОБА_3, - до 06 квітня 2036 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, паспорт громадянина України серії СМ 802829, виданий 30 листопада 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, кошти, щомісячно, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_14, громадянки України, паспорт громадянки України № 001713297, виданий 30.03.2018 органом 3242, РНОКПП НОМЕР_1, на її утримання, починаючи з дня подання позовної заяви, - з 01.10.2018 року, до досягнення дитиною, - ОСОБА_3, трьохрічного віку, - до 06 квітня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, паспорт громадянина України серії СМ 802829, виданий 30 листопада 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь держави кошти в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.