ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2018 року м. Харків

Справа № 643/11681/17

Провадження № 22-ц/818/1143/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

секретаря Кучер Ю.Ю.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідач: Комунальне підприємство «Тролейбусне депо № 3»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року, ухвалене суддею Поліщук Т.В.,

за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3» про визнання протиправними наказів про застосування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконними дії відповідача та скасувати накази від 19.04.2017 № 74/2-к, від №76/2-к, від 12.07.2017 № 129/0-к, від 13.07.2017 № 130/0-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнати незаконним та скасувати наказ директора КП «Тролейбусне Депо № 3» Курочки О.В. про звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України № 157/0-к від 19.08.2017, зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_1 на займаній посаді, зобов'язати відповідача внести виправлення до трудової книжки щодо звільнення, зобов'язати нарахувати та виплатити утриманні з позивача кошти за службове посвідчення та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу 19.08.2.017 у розмірі 4473,30 гривень та моральну шкоду у розмірі 27084 гривень 37 копійок..

В обґрунтування позову посилалася на те, що працювала в КП «Харківське депо № 3» з 1978 року, наказом № 149-к від 15.08.2011 прийнято начальником маршруту відділу експлуатації по переводу з ХКП «Міськелектротранс Тролейбусне депо № 3», свої трудові обов'язки виконувала сумлінно, за що керівництво неодноразово її заохочувало. Після призначення директором КП «Харківське депо № 3» у 2015 році, позивач почала відчувати упереджене ставлення до себе з боку директора КП «Харківське депо № 3» Курочки О.В., який протягом всього часу здійснював психологічний тиск, змушуючи її до написання заяви про звільнення за власним бажанням, що неодноразово підтверджувалось в його відкритих висловлюваннях.

Наказом № 157/0-к від 19.08.2017 позивача звільнено у зв'язку з систематичним невиконанням трудових обов'язків без поважних причин згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставами даного наказу узгодженого «профспілковою» організацією протоколом № 17 д 18.08.2017 - стали вигадані порушення, за результатами яких позивача, на її думку безпідставно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме наказом від 19.04.2017 № 74/2-к, від №76/2-к, від 12.07.2017 № 129/0-к, від 13.07.2017 № 130/0-к, службовою запискою ОСОБА_4 від 18.08.2017, актом про відмову дати пояснення від 18.08.2017, за результатами яких, в порушення норм чинного законодавства України, а також порушення самої процедури, вважає звільнення незаконним.

Вказує, що 21.08.2017 позивач звернулася до Головного Управління Держпраці у Харківській області, для проведення перевірки зазначених нею фактів, та отримання документів з підприємства для ознайомлення.

Зазначає, що відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення.

Відповідно до протоколу № 17 від 18.08.2017, профспілковий комітет, створений з компетентних членів, в неробочий час, без участі позивача надав згоду на її звільнення всупереч вимог статей 147 та 149 КЗпП України.

Пояснює, що порушень трудової дисципліни не допускала, керівництво підприємства не пропонувало їй надати пояснення перед виданням цих наказів, посадові обов'язки виконувала сумлінно, згоди профспілкової організації на накладення на позивача дисциплінарних стягнень не було.

Крім цього, позивачем 11.04.2017 на ім'я директора КП «Тролейбусне депо № З» Курочку О.В. подано заяву про надання їй відпустки з 24.04.2017 на 10 календарних днів, яку так і не отримала. Натомість при звільненні їй не компенсовано 72 дні відпуски, які не увійшли до загального робочого стажу.

Також, в розрахунковому листі з позивача вирахувано 14,40 та 6,62 грн. за службове посвідчення, яке вона не отримала.

Стверджує, що з наказом про звільнення, ознайомлена не була, а у відповідь отримала трудову книжку та ознайомившись із якою була поставлена перед фактом свого звільнення.

Щодо стягнення моральної шкоди зазначає що, після повідомлення її про звільнення в неї погіршилось самопочуття, почався сильний головний біль, виникли сильні душевні переживання, Фактично, після отримання цієї звістки перебувала у сильному депресивному стані, який посилювався з кожним днем все дужче.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3» про визнання протиправними наказів про застосування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем було додержано вимог чинного законодавства при притягненні до дисциплінарної відповідальності та звільненні ОСОБА_1 на підставі п.3 чт.40 КЗпП України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким визнати незаконним дії відповідача та скасувати накази від 19.04.2017 № 74/2-к, від №76/2-к, від 12.07.2017 № 129/0-к, від 13.07.2017 № 130/0-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнати незаконним та скасувати наказ директора КП «Тролейбусне Депо № 3» Курочки О.В. про звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України № 157/0-к від 19.08.2017, зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_1 на займаній посаді, зобов'язати відповідача внести виправлення до трудової книжки щодо звільнення, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу 19.08.2.017 у розмірі 18684 гривень та моральну шкоду у розмірі 27084 гривень 37 копійок.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, вважає, що судом не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, суд не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи, посилаючись на неповний висновок Держпраці, який неналежно провів перевірку.

Зазначає, що відповідачем не надано до суду витребувані нею документи, які підтверджують її невинуватість; судом не було взято до уваги показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_5, які підтверджували обставини невинуватості позивача, а також судом не взято до уваги рапорт від 12.07.17 року, у зв'язку з тим, що вийшов технічно несправний тролейбус після ремонту з цеху. Вказує, що рапорт Вороного О.М. з'явився вже після її звільнення та подання позову до суду.

Стверджує, що 19.08.2017 не отримувала трудової книжки та знаходилась на робочому місці, нею була написана заява про відпустку, а про звільнення її ніхто не попереджав. Крім того, ненадання відпустки їй, як інваліду 3 групи, 11.04.2017 та 19.08.2017 є порушенням її права на відпочинок, при цьому при звільненні їй було компенсовано 72 дні відпустки.

Посилається на те, що судом не взято до уваги, що відповідно до посадової інструкції вона немає жодного відношення до ремонту та технічного обслуговування тролейбусів, а також те, що засідання профспілкового комітету відбувалось в неробочий час. Крім того, 17.08.17 вона працювала з 18 до 24 години, у зв'язку з чим 18.08.17 вийшла на роботу після 11 години.

Зазначає, що наказ винесено неправомірно та без дотримання порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, їй було відмовлено у наданні пояснень, з дисциплінарним наказом ознайомлена не була та вони не відповідають положенням посадової інструкції, а дисциплінарні порушення не залежали від волі позивача, також, висновок інспекції був зроблений поверхнево та не повно.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, що мають значення для справи, постановив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення з постановленням нового про часткове задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1978 року працювала в КП «Харківське депо №3», наказом № 149-к від 15.05.2011 прийнято начальником маршруту відділу експлуатації по переводу з ХКП «Міськелектротранс тролейбусне депо №3».

Наказом № 46 від 06.02.2017 начальника маршрутів 3 групи ОСОБА_1 призначено відповідальною за тролейбусні маршрути №№ 34, 42, 2, 40 (а.с. 72).

Як вбачається з наказів № 74/2- к від 19.04.2017 та № 76/2- к від 21.04.2017 ОСОБА_1 таб. № НОМЕР_2, начальнику 3 групи ВЕ оголошено попередження, за недбале ставлення до виконання службових обов'язків. Підстави: пояснення ОСОБА_1 від 18.04.2017, 21.04.2017. ОСОБА_1 ознайомлена з вказаними наказами, про що свідчить її особистий підпис ( а.с. 101-104).

Рапортом начальника ЦТО і РРС Вороного О.М. доведено до відома в.о. директора КП «Тролейбусне депо №3» Кіріченко В.М., що 12.07.2017 був випущений на лінію по 2-му маршруту несправний тролейбус №305, про що не було повідомлено начальником маршруту ІІІ групи ОСОБА_1 чергового диспетчера.

Наказом № 129/0-к від 12.07.2017 оголошено догану ОСОБА_1, начальнику маршруту ІІІ групи відділу експлуатації, та позбавлено її 100% премії за липень 2017 року за недбале ставлення до службових обов'язків, порушення вимог п. 3.3, п. 4.3, п. 4.9 Посадової інструкції начальника ІІІ групи. Підстава: пояснення ОСОБА_1. Остання ознайомлена з наказом, про що свідчить її підпис (а.с. 77-79).

Відповідно до п.3.3, 4.3 та 4.9 Посадової інструкції начальника ІІІ групи начальник маршруту має право знімати з лінії несправний рухомий склад, що погрожує безпеці руху, з наступним повідомленням центрального диспетчера та директора депо, також зазначено, що начальник маршруту несе відповідальність за виконання цієї інструкції та відсутність контролю за технічним станом контактної мережі та рухомого складу.

Рапортом диспетчера ВЕ ОСОБА_8 доведено до відома в.о. директора КП «Тролейбусне депо №3» Кіріченко В.М., про те, що 13.07.2017 біля станції метро «Ботанічний сад» був порушений встановлений графік руху тролейбусів 2-ого маршруту, жодних мір ОСОБА_1 щодо ситуації не прийняла (а.с. 74).

Наказом № 130/0-к від 13.07.2017 оголошено догану ОСОБА_1, начальнику маршруту ІІІ групи відділу експлуатації, та позбавлено її 100% премії за липень 2017 року за недбале ставлення до службових обов'язків, порушення вимог п. 2.3 та 2.5 Посадової інструкції начальника ІІІ групи. Підстава: пояснення ОСОБА_1 Остання відмовилася віз ознайомлення з наказом та проставлення підпису про ознайомлення з ним, про що було складено акт (а.с. 73,75,76).

Відповідно до п.2.3, 2.5 посадової інстанції начальник маршруту зобов'язаний непреривно підвищувати рентабельність роботи маршруту та забезпечувати виконання плану перевозок пасажирів та доходів кожним кондуктором та водієм; брати участь у контролі на лінії за збором оплати за проїзд, а також виявляти втрати при зборі оплати за проїзд та приймати міри для їх усунення.

Наказом № 131 від 19.07.2017 ОСОБА_1, як начальника маршрутів призначено відповідальну за роботу наступних тролейбусних маршрутів: № 25, № 40 (а.с. 87).

Службовою запискою ОСОБА_4 на ім'я директора КП «Тролейбусне депо №3» Курочки О.В. повідомлено, що 18.08.2017 було проведено перевірку роботи водіїв маршруту № 40 в лінії, під час перевірки було встановлено, що водій тролейбусу № 348 розмовляв по телефону під час руху, чим порушив п. 2.1.2.7 «Посадової інструкції водія тролейбусу пасажирського», салон машини брудний, що є порушенням п. 2.1.1.7 «Посадової інструкції водія тролейбусу пасажирського». Дані факти підтверджуються пояснювальною запискою водія ОСОБА_9 та поясненнями у суді, які останній надав в якості свідка (а.с. 84-85.)

Комісія у складі начальника відділу кадрів Білостоцька Н.В., табельника відділу кадрів Янчук М.В., інженера ВЕ Криворучко К.С. склали акт 18.08.2017 про те, що начальник маршруту ІІІ групи ВЕ ОСОБА_1 відмовилася від надання пояснення про порушення виявлені при проведенні перевірки роботи маршруту № 40 18.08.2017 (а.с. 86).

На підставі подання директора КП «Тролейбусне депо 33» О.В. Курочки, як вбачається з протоколу засідання профспілкого комітету КП «Тролейбусне депо №3» № 17 від 18.08.2017, було надано згоду на звільнення начальника маршруту ОСОБА_1 таб № НОМЕР_2 за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 106-109).

Вирішуючи вказаний позов, суд має враховувати, що тільки правомірно накладені стягнення можуть бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України, а тому необхідно з'ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов'язків позивачем передувало його звільненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Такими, що систематично порушують трудову дисципліну визнаються працівники, які мають дисциплінарне або громадське стягнення за порушення трудової дисципліни та порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення.

Звільнення за даним пунктом допускається тільки за наявності вини працівника (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Суд першої інстанції виходив з того, що виявлениі факти могли бути достатніми для застосування до ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень на підставі наказів №74/2-к, 76/2-к, 129/0-к, 130/0-к, службової записки ОСОБА_4 та акту про відмову дати пояснення.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Зокрема, судом не враховано, що звільнення є крайнім заходом дисциплінарного покарання.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч. 3 ст. 149 КЗпП України).

Як зазначалося, відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді судами справ щодо накладення дисциплінарних стягнень судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для накладення стягнення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Оцінюючи вказані догани як доказ на підтвердження наявності підстав звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, судова колегія зазначає, що вони адресовані конкретній посадовій особі та з них не вбачається, що на позивача були покладені певні конкретні обов'язки, особа з ними була ознайомлена та їх виконання було обумовлено конкретним проміжком часу з чітким переліком вчинюваних дій.

Отже, суд першої інстанції зробив неправильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки накази, які стали підставою для звільнення ОСОБА_1 не містять посилань в чому саме полягає систематичне невиконання нею своїх обов'язків.

Застосоване до позивача звільнення не є співмірним з характером порушеннь, які сталися за відсутності суб'єктивної провини у цьому позивача, в силу незалежних від неї об'єктивних причин.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив, що позивач повинна знімати з маршруту технічно несправний тролейбус, якщо їй про це повідомить водій, тоді як її покарали за те, що був випущений з депо несправний тролейбус.

Зі змісту посадової інструкції не вбачається, що на позивача покладено обов"язок контролю за випуском з депо технічно справного транспорту.

Яким чином позивач повинна контролювати одночасно в двох машрутах продаж квитків за що її покарали вдруге , представник відповідача також не пояснив.

Зі змісту посадової інструкції вбачається, що позивач зобов'язана непреривно підвищувати рентабельність роботи маршруту та забезпечувати виконання плану перевозок пасажирів та доходів кожним кондуктором та водієм; брати участь у контролі на лінії за збором оплати за проїзд, а також виявляти втрати при зборі оплати за проїзд та приймати міри для їх усунення.

Тобто на позивача покладено саме контроль на лінії за збором оплати за проїзд, а також виявляти втрати при зборі оплати за проїзд та приймати міри для їх усунення.

Матеріали справи не містять фактів невиконання позивачем зазначених обов"язків.

Що стосується розмови водія по телефону, за що позивача було звільнено з посади, судова колегія взагалі вважає, що не можна ставити позивачу це в провину, оскільки цей факт не залежить від її волевиявлення. Крім цього, слід зазначити, що на час виявлення цього факту її взагалі не було на цьому маршруті.

Судова колегія прийшла до висновку, що вжиті до позивача заходи дисциплінарного впливу в липні і серпні є неправомірними, а тому підстав для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України не було.

Що стосується заходів дисциплінарного впливу за квітень 2017 року, то позивач своєчасно ці накази не оскаржила і звернулась до суду з порушенням встановленого ст.233 КЗпП України 3х місячного строку. В судовому засіданні на оскарженні цих наказів не наполягала, пояснила, що ними було її лише попереджено. В задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позивач в суді апеляційної інстанції пояснила, що вона збільшуючи суму середнього заробітку в позовних заявах мала на увазі стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня постановлення судом рішення про поновлення на роботі.

Сторони не заперечували, що середній заробіток позивача за два місяці, що передували звільненню (червень, липень) складає 304 грн.62 коп. Вимушений прогул тривав 255 днів, отже стягненню за час вимушеного прогулу підлягає з відповідача на користь позивача середній заробіток відповідно до ст.235 КЗпП України за весь час вимушеного прогулу з 20 серпня 2017 року по 6 грудня 2018 року включно в сумі 255х304,62=77678,10 грн.

Відшкодування моральної шкоди проведено судом апеляційної інстанції на підставі положень ст. 237-1 КЗпП України. При цьому, судом враховано тривалість вимушених змін в житті позивача, обставини, за яких заподіяно моральну шкоду, ступінь зниження престижу, враховано, що позивач працювала на підприємстві з 1978 року, мала заохочення. Розмір відшкодування визначений судом із врахуванням засад розумності виваженості та справедливості в сумі 10000 грн.

Частиною першою статті 376 ЦПК України передбачено, що неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

За змістом ч.1, п.1 ч.2 та ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов задоволено частково, позивач була звільнена від сплати судового збору за майнові вимоги, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 640 грн, а на користь держави в сумі 776 грн 78 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 листопада 2017 року - скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії відповідача Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» та скасувати накази №76/2-к від 12.07.2017, № 129/0-к від 13.07.2017, № 130/0-к від 18.08.2017, №157-0-к від 19.08.2017.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника маршруту ІІІ групи Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» з 20 серпня 2017 року.

Стягнути з Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» (, місцезнаходження: вул. Свистуна, 26, місто Харків, 61007) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 серпня 2017 року по 6 грудня 2018 року в сумі 77678 (сімдесят сім тисяч шістсот сімдесят вісім) грн 10 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень і судовий збір в сумі 640 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» (, місцезнаходження: вул. Свистуна, 26, місто Харків, 61007) на користь держави судовий збір в сумі 776 (сімсот сімдесят шість) грн 78 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 11 грудня 2018 року