Справа № 200/1645/16-ц
Провадження № 2/200/1883/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«09» жовтня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.
за участю секретаря: Сокол І.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 спілки «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» про стягнення заборгованості за вкладом (депозитом), процентів, інфляційних збитків та моральної шкоди,-
В лютому 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 спілки «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» про стягнення заборгованості за вкладом (депозитом), процентів, інфляційних збитків та моральної шкоди.
21 липня 2017 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року заяву відповідача ОСОБА_2 спілки «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» задоволено, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2016 року скасовано та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 65).
Ухвалою суду від 17 липня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 спілки «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» про стягнення заборгованості за вкладом (депозитом), процентів, інфляційних збитків та моральної шкоди, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, з призначенням судового засідання на 15 серпня 2018 року. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач 15.08.2018 року надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що відсутні докази наявності у ОСОБА_1 депозитного вкладу. У позивача був у кредитній спілці добровільний додатковий пайовий членський внесок, який був йому повністю повернутий в 2013 році. В 2013 році позивач уже звертався до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з тими самими вимогами до кредитної спілки про стягнення заборгованості за вкладом (депозитом), процентів та моральної шкоди, та рішенням суду від 24 січня 2014 року у позові відмовлено. Позивач дане рішення суду не оскаржував. Просить закрити провадження у справі на підставі п.3 ст.255 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є членом ОСОБА_2 спілки «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка».
01 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спілкою «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» укладено договір під назвою «Умови № 24 про залучення добровільного додаткового пайового членського внеску».
Згідно п.1 зазначеного договору, кредитна спілка приймає від позивача додатковий пайовий членський внесок в сумі 105000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності на строк 12 місяців, початком якого є дата внесення внеску в касу КС, а закінченням 01 жовтня 2009 року.
Згідно п.2 договору КС за користування внеском нараховує відсотки в розмірі 25% річних, сплачує члену КС відсотки, забезпечує повернення члену КС суми внеску та нарахованих відсотків після закінчення вказаного строку.
Відповідно до п.3 договору, сторони мають право достроково розірвати дані Умови, письмово повідомивши кожну сторону не менше ніж за місяць. При розірванні даних Умов з ініціативи члена КС, йому повертається сума внеску і сплачуються відсотки, нараховані за фактичний термін користування внеском по ставці 20% річних.
Крім того, 01 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спілкою «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» укладено договір під назвою «Умови про залучення добровільного додаткового пайового членського внеску».
Згідно п.2 договору КС за користування внеском нараховує і сплачує відсотки в розмірі 25% річних, забезпечує повернення члену КС суми внеску та нарахованих відсотків після закінчення вказаного строку.
Згідно підписаного сторонами 01.10.2009 року Додатка до Умов залучення добровільного додаткового пайового членського внеску від 01.10.2008 року, дія Умов… продовжується на необмежений строк з нарахуванням відсотків за весь час користування внеском.
Законом України «Про кредитні спілки» визначені організаційні, правові та економічні засади створення та діяльності кредитних спілок, їх обєднань, прав та обовязки членів кредитних спілок та їх обєднань. Відповідно до ч.3 ст.3 цього Закону кредитна спілка може укладати від свого імені договори та угоди, які не суперечать цьому Закону, іншим нормативно-правовим актам та статуту кредитної спілки, набувати майнові та немайнові права, мати обовязки, що випливають із законодавства України та укладених кредитною спілкою угод.
Із вказаного рішення суду вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором «Умови № 24 про залучення добровільного додаткового пайового членського внеску» від 01 жовтня 2008 року, а також Умов залучення добровільного додаткового пайового членського внеску від 01.10.2009 року, тобто саме за тими угодами, за якими просить стягнути кошти і у даній справі.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2014 року у справі № 202/27558/13-ц встановлено наступне:

«Згідно до п.5 ст.15.1 Статуту ОСОБА_2 спілки «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» члени кредитної спілки мають право одержувати дохід на свій пайовий внесок, якщо інше не передбачено рішенням загальних зборів кредитної спілки.

Згідно до п.17.8 Статуту ОСОБА_2 Спілки «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» дохід на пайові внески члена виплачується йому згідно з відповідними положеннями кредитної спілки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

ОСОБА_2 спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг.

Суд не може прийняти до уваги твердження позивача про те, що укладені між ним та відповідачем є депозитні договори, оскільки в розумінні ст.1058 ЦК України укладені договори про залучення добровільних додаткових пайових членських внесків не є депозитними.

Відповідно до ст.19 Закону України « Про кредитні спілки» кошти, внесені членами спілки вступні, обов'язкові пайові та інші внески членів кредитної спілки, є власність спілки, тому позивач як співвласник фінансової установи має приймати на себе відповідні ризики її господарської діяльності.

Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач є членом кредитної спілки, він не є споживачем послуг, ним були внесені додаткові пайові членські внески в розмірі 105000 грн., а не здійснено вклад на депозит, як позивачем заявлено в позовній заяві, відповідно до наданих самим позивачем доказів ОСОБА_2 спілкою додаткові пайові членські внески йому повернені в повному розмірі. За рахунок коштів позивача здійснювалося кредитування інших членів кредитної спілки, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині повернення відповідачем заборгованості за вкладом (депозитом)…»,

«…Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині стягнення процентів за договором внеску (вкладу) члена кредитної спілки в сумі 11103 грн. 41 коп., то як вбачається із матеріалів справи, на даний час заборгованість по відсоткам за користування внеском становить 62457 грн.72 коп., то відповідно до Статуту виплата відсотків здійснюється за рішенням загальних зборів членів кредитної спілки, а тому суд вимушений в цій частині позову відмовити».

Відповідно до ч.4, 5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, на думку суду, не підлягають доказуванню ті обставини, що «Умови № 24 про залучення добровільного додаткового пайового членського внеску» від 01 жовтня 2008 року, а також Умови залучення добровільного додаткового пайового членського внеску від 01.10.2009 року не є депозитними договорами, а відтак законодавчі підстави для стягнення процентів на вклад відсутні.

Стосовно вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних виплат, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2014 року у справі № 202/27558/13-ц встановлено наступне: «Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак як вбачається із Додатку до Умов залучення добровільного додаткового пайового членського внеску від 01 жовтня 2008 року, залучення додаткового пайового членського внеску продовжується на необмежений строк з нарахуванням відсотків за весь час користування внеском, та відповідач згідно до договору не є боржником і норми ст.625 ЦПК України до даних правовідносин не застосовуються, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки вони не ґрунтуються на законі».

Таким чином, відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відповідач не є боржником за вищевказаними Умови залучення добровільного додаткового пайового членського внеску, тому позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних в сумі 5621,10 грн., та інфляційних збитків в сумі 49867,64 грн. є безпідставними.

З огляду на викладене, враховуючи, що вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від основних вимог про стягнення процентів, в задоволенні яких відмовлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 спілки «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» про стягнення заборгованості за вкладом (депозитом), процентів, інфляційних збитків та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску