Провадження № 2/522/554/18
Справа № 522/9454/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря Шевчик В. І.,

розглянувши у судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради про продовження строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у травні 2017 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про продовження строку для прийняття спадщини.

Провадження по даній справі було відкрито 06.06.2017 року (с. Нікітіна С.Й.).

У звязку з рішенням ОСОБА_2 Правосуддя від 22.08.2017 року №2503/0/15-17 про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси, було вирішено питання про повторний авторозподіл справи. Після авторозподілу вказана справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. 09.11.2017 року.

Ухвалою суду від 13.11.2017 року була прийнята до провадження та призначена до розгляд на 20.12.2017 року.

Ухвалою суду від 20.12.2017 року розгляд даної справи було призначено у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 22.01.2018 року.

Разом з тим, позивач у судове засідання призначене на 22.01.2018 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою представника позивача ОСОБА_4. Про причини своєї неявки позивач суд до відома не поставив. Клопотання про слухання справи у відсутності позивача чи його представника до суду не подано.

Ухвалою суду від 22.01.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та призначено до розгляду по суті.

У судові засідання, призначені на 22.02.2018 року та 18.04.2018 року, позивач та її представник не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, направленого на адресу позивача, а також розписка представника позивача від 02.03.2018 року. Про причини своєї неявки позивач та його представник суд до відома не поставили. Клопотання про слухання справи у відсутності позивача чи його представника до суду не подано.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися визначеними законом процесуальними правами та виконувати процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що позивач та його представник, не з'являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживають своїми процесуальними правами.

Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду (другої підряд). Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов'язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.). При цьому, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з'явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв'язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 5 ст. 142 ЦПК України), а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів.

Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз'яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.

Як вбачається з матеріалів справи, вона не уявляє собою великої складності.

Оцінюючи характер процесу та його значення для позивача, слід врахувати, що, звернувшись до суду з позовом у травні 2017 року, позивач не цікавиться розглядом справи, що свідчить про байдужість до руху справи та можливу неактуальність вирішення позовних вимог на теперішній час.

Крім того, сторона позивача, будучи обізнаною про можливість розгляду справи без участі позивача, ні він, ні його представник відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності не подає, чим, на розсуд суду, умисно затягує розгляд справи та позбавляє суд можливості постановити рішення по суті заявлених вимог.

З огляду на те, що позивач повторно не з'явився у судове засідання та не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, строк розгляду справи, встановлений ст.210 ЦПК України, сплинув, суд приходить до висновку, що вищевказана позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 131, 210, 223, 247, 257, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради про продовження строку для прийняття спадщини - залишити без розгляду.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом 15-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Домусчі Л.В.