Провадження № 22-ц/802/293/18 Категорія: 39 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду.

Судове рішення вмотивоване тим, що належним чином повідомлений про час та місце судового засідання позивач повторно не з'явився до суду без поважних причин, що є підставою для залишення скарги без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати її та повернути справу до місцевого суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, на поважність причин її неявки до суду, а також відсутність повторної неявки в розумінні ст. 223 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.02.2013 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

19.06.2018 року відповідач ОСОБА_3 подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.08.2018 року заяву відповідача ОСОБА_3 задоволено, заочне рішення від 23.02.2013 року скасовано, призначено підготовче засідання на 24.09.2018 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.09.2018 року, за участі представників позивача і відповідача, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи на 18.10.2018 року.

18.10.2018 року представником позивача ОСОБА_5 подано заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю у іншому судовому засіданні.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.10.2018 року розгляд справи відкладено на 24.10.2018 року.

Постановляючи 24.10.2018 року ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що в судові засідання, які були призначені на 18.10.2018 року та 24.10.2018 року, позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому місцевий суд прийшов висновку, що позивач, будучи повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи в судове засідання повторно не з'явився, без поважних на те причин, так як на момент розгляду справи в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про поважні причини неявки позивача в судове засідання, не забезпечив явку свого представника та не цікавився про стан відомого судового провадження, що є підстав для залишення позову без розгляду.

Проте такі висновки суду не відповідають матеріалам справи та вимогам цивільного процесуального закону.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його незявлення не перешкоджає вирішенню спору.

Вказана стаття визначає дві самостійні підстави для залишення позовної заяви без розгляду, а, саме, повторна неявка позивача в судове засідання без поважних причин, а також неявка позивача в судове засідання без повідомлення причин такої неявки. При цьому, залишення позовної заяви без розгляду з цих підстав можливе лише за умови, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи представником позивача 18.10.2018 року перед судовим засіданням подано заяву про відкладення розгляду справи через зайнятість у іншому судовому засіданні, у зв'язку з чим місцевий суд відклад розгляд справи на 24.10.2018 року.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази належного виконання судом вимог ст. 128 ЦПК України, зокрема повідомлення позивача і його представника про дату, час та місце розгляду справи призначеної на 24.10.2018 року. Поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яким місцевий суд направив судову повістку-повідомленням, повернута до суду 26.10.2018 року, тобто, після постановлення оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що у суду були відсутні підстави для залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до положень п.4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Неповно встановивши обставини справи, суд допустив порушення норм процесуального права, тому оскаржена ухвала підлягає до скасування, а справа передачі до Луцького міськрайонного суду Волинської області для продовження розгляду.

Керуючись статтями 368, 379, 381, 382, 389 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року в даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: