РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:
Головуючого судді Чішман Л.М.
за участю секретаря Білінської Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:
Заявник звернувся до суду та просить встановити юридичний факт отримання ним травми, при виконанні обов"язків військової служби поблизу населеного пункту Крива Лука Краснолиманського району Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. В обгрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, з жовтня 2012 року перебував на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 , звідки був відряджений до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , у складі якої з 23.04.2014 року по 31.07.2014 року приймав участь в боях за незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Донецькій області. 02.07.2014 року військова частина п/п НОМЕР_2 , в якій був заявник, під час виконання службово-бойового завдання в районі с. Крива Лука Краснолиманського району Донецької області, потрапила під артилерійський обстріл з боку збройних формувань Російської Федерації. Внаслідок обстрілу заявник отримав травму. Під час нещасного випадку, що трапився 02.07.2014 року заявник отримав травму хребта у вигляді клиновидної деформації тіла Th хребця ІІ ст, посттравматичного остеохондрозу грудного та поперекового відділів хребта, задніх гриж міжхребцевих L4-L5, L5-S1 дисків з компресією корінців спинного мозку з больовим синдромом при помірному порушенні функцій, наслідками якої стали хронічний посттравматичний попереково-крижовий радикуліт з ураженням L5-S1 корінців ліворуч при помірному порушенні функції лівої нижньої кінцівки. Заявник вказав, що про бойові дії в районі населеного пункту Крива Лука Краснолиманського району Донецької області свідчать дані засобів масової інформації. Факт того, що травма отримана заявником 02.07.2014 року трапилася під час виконання обов`язків військової служби по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності Батьківщини підтверджується свідоцтвом про хворобу. В результаті отриманої травми заявника було визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час (додаток 22), звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу військової частини п/п НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення. ОСОБА_1 посилається на те, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією проти України ним було отримано травму 02.07.2014 року поблизу населеного пункту Крива Лука Краснолиманського району Донецької області. Внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області України було порушено право заявника на життя і здоров`я, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Встановлення юридичного факту отримання заявником травми 02.07.2014 року при виконанні обов`язку військової служби на території Донецької області, яка сталася внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, буде породжувати юридичні наслідки набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

Від ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 надійшли заяви про проведення розгляду справи без їх участі, вимоги заяви підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити.

Представники заінтересованих осіб - Міністерства соціальної політики України, Російської Федерації в судове засідання не з`явились, пояснень щодо заяви не надавали, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 78, 79).

На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що згідно довідки військового комісара Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату Житомирської області від 05.01.2013 року, ОСОБА_1 , 1990 року народження був призваний командиром в/ч НОМЕР_1 і проходив військову службу з 11.10.2012 року по 30.12.2014 року (а.с. 19).

Зі змісту довідки від 30.07.2014 року №388/вос ОСОБА_1 перебував у службовому відрядженні в районі виконання бойових завдань особовим складом частини та з 23 квітні по 31 липня 2014 року приймав участь у антитерористичній операції в Донецькій області по врегулюванню кризової ситуації в Україні (а.с. 56).

З довідки від 01.12.2014 року №2184/вос «Про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)» молодшого сержанта ОСОБА_1 , 1990 року народження, вбачається, що 02.07.2014 року ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання біля с. Крива Лука Краснолиманського району Донецької області при обстрілі БМ-21 «Град» бойовиками. В стані алкогольного сп`яніння не перебував (а.с. 55).

Згідно витягу із наказу №208 від 30.12.2014 року, виданого тимчасово виконуючим обовязки командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_3 , молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , визнаного непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатного у воєнний час, звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я (а.с. 66).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого, серії ЖИА №004208 від 24.03.2015 року ОСОБА_1 отримано травму, внаслідок виконання обовязків військової служби 09.12.2014 року (а.с. 62).

Згідно довідки серії 12 ААА №206034 ОСОБА_1 є особою з третьою групою інвалідності з 13.03.2015 року у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обовязків військової служби (а.с. 63).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховної Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У відповідності до ст. 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки в тому числі осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до абзацу другого Постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 року №145-VІІІ, зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

27.04.2015 року постановою Верховної Ради України затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської асамблеї Ради Європи, Парламентської асамблеї НАТО, Парламентської асамблеї ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, в якому зазначено наступне: Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані «ДНР» і «ЛНР» визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).

Верховною Радою України прийнято постанову від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Указом Президента України від 24.09.2015 року №555 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.09.2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затверджено Воєнну доктрину України, в якій визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

Крім того, Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року № 129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року.

Обставини, які свідчать про факт збройної агресії Російської Федерації проти України є загальновідомим фактом, що його закріплено державою на законодавчому рівні та на підставі ч. 3 ст. 82 ЦПК України не потребують доказуванню.

Конституція України визначає, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55).

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади.

Співставивши встановлені судом обставини отримання поранення ОСОБА_1 , період його участі у Антитерористичній операції, дослідивши нормативно-правові акти, які підтверджують факт збройної агресії Російської Федерації проти України, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315-319, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.
Встановити факт отримання 02.07.2014 року травми ОСОБА_1 травми, при виконанні обовязків військової служби поблизу населеного пункту Крива Лука Краснолиманського району Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М.Чішман