Єдиний унікальний номер 227/149/17 Номер провадження 22-ц/775/831/2018

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 червня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Мальованого Ю.М., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в залі судових засідань №4 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА-ПЛЮС» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 5 березня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Притуляка С.А., у місті Добропіллі Донецької області (повний текст судового рішення складений 12 березня 2018 року) в справі номер 227/149/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА-ПЛЮС» про визнання договору оренди недійсним, скасування державної реєстрації договору, зобовязання повернути земельну ділянку та про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

23 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ТОВ «РУТА-ПЛЮС» про визнання договору оренди недійсним, скасування державної реєстрації договору, зобовязання повернути земельну ділянку та про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є сином ОСОБА_4, який помер 13.12.2008 року.

Після смерті батька позивач прийняв спадщину, яка склалась з земельної ділянки загальним розміром 5,28 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області.

16.11.2016 року позивач звернувся до ТОВ «РУТА-ПЛЮС» із заявою про повернення йому земельної ділянки площею 5,28 га , яка до цього часу перебувала в оренді відповідача.

06.12.20016 року ОСОБА_1 отримав відповідь про те, що вказана земельна ділянка перебуває в оренді у відповідача на підставі договору оренди від 27.04.2009 року, укладеному між відповідачем та його померлим батьком, тому підстав у поверненні земельної ділянки не вбачається.

Позивач просив суд визнати недійсним договір оренди землі від 27.04.2009 року, укладений між ТОВ «РУТА-ПЛЮС» та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки площею 5,28 га, розташованої на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області; скасувати державну реєстрацію вказаного договору оренди; зобовязати відповідача повернути позивачеві земельну ділянку за актом приймання-передачі в натурі; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 5 березня 2018

року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА-ПЛЮС» про визнання договору оренди недійсним, скасування державної реєстрації договору, зобовязання повернути земельну ділянку та про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди землі від 27.04.2009 року, укладений між ТОВ «РУТА-ПЛЮС» та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки площею 5,28 га, розташованої на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області.

Скасовано державну реєстрацію договору оренди землі від 27.04.2009 року, укладеного між ТОВ «РУТА-ПЛЮС» та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки площею 5,28 га, розташованої на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області.

Зобовязано ТОВ «РУТА-ПЛЮС» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 5,28 га, розташовану на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області за актом приймання-передачі.

В інший частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ТОВ «РУТА-ПЛЮС», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 5 березня 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки при винесенні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що фактично спірний договір був укладений між ТОВ «РУТА-ПЛЮС» та померлим ОСОБА_4 в червні 2006 року та передано на реєстрацію в 2007 році.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач підтвердив, що йому було відомо, що земельна ділянка знаходиться в оренді у відповідача та його мати отримувала орендну плату, жодних претензій від нього до 2016 року не надходило.

Звертає увагу на те, що позивач не повідомив підприємство та державний реєстраційний орган про смерть свого батька.

Вважає, що строк позовної давності для звернення із вказаним позовом до суду сплинув.

Наголошує, що під час розгляду справи позивачем не було спростовано, що договір оренди земельної ділянки від 24.04.2009 року фактично був укладений та підписаний його батьком в червні 2006 року.

Крім того, передача земельної ділянки позивачу без облаштування підїзних шляхів до неї унеможливить нормальну господарську діяльність сторін.

Доводів щодо законності ухваленого рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди апеляційна скарга не містіть.

Позивач ОСОБА_1 до Апеляційного суду Донецької області відзив на апеляційну скаргу протягом строку, встановленого судом, не надав.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ТОВ «РУТА-ПЛЮС» адвокат ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу не визнали, просили залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення

суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки з апеляційної скарги та пояснень представника відповідача вбачається, що ТОВ «РУТА-ПЛЮС» фактично оскаржує судове рішення в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги в цій частині.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №161409 від 30.11.2005 року земельна ділянка площею 5,28 га, що розташована на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області, належала на праві власності ОСОБА_4 (а.с. 11).

З свідоцтва про смерть серії 1-КИ №255762 вбачається, що ОСОБА_4 помер 13.12.2008 року (а.с. 9).

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО №391632 (а.с. 10).

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.08.2009 року та договору про розподіл спадкового майна від 04.08.2009 року вбачається, що ОСОБА_1 переходить в спадщину після смерті ОСОБА_4 земельна ділянка площею 5,28 га, розташована на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області (а.с. 12).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.11.2016 року земельна ділянка площею 5,28 га, кадастровий номер :01:000:0389 належить ОСОБА_1 Державна реєстрація права власності здійснена 22.11.2016 року, номер запису 17628416 (а.с. 15).

З договору оренди землі від 27.04.2009 року вбачається, що орендодавець ОСОБА_4 та орендар ТОВ «РУТА-ПЛЮС» уклали договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,28 га, яка знаходиться на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області, строком на 20 років. Договір зареєстрований 27 квітня 2009 року в Добропільському міському відділі Донецької регіональної філії ДП «ЦДЗК» при Державному комітеті України по земельних ресурсах №4ААО1400677(а.с. 39-44).

Позивач ОСОБА_1 16.11.2016 року звернувся до ТОВ «РУТА-ПЛЮС» з вимогою про повернення земельної ділянки площею 5,28 га, яка перебувала в оренді у відповідача. 06.12.2016 року відповідач ТОВ «РУТА-ПЛЮС» зазначив, що договір оренди земельної ділянки від 27.04.2009 року укладений із покійним дідусем позивача і підстав для розірвання вказаного договору не вбачається, оскільки смерть фізичної особи орендодавця за загальними правилами не є підставою для припинення договору (а.с. 16-17, 18).

Задовольняючи позов частково, в частині визнання договору оренди недійсним, скасування державної реєстрації договору та зобовязання повернути земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та законності заявлених позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Статтею 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Виходячи з цих норм законів у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №161409 від 30.11.2005 року земельна ділянка площею 5,28 га, що розташована на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області, належала на праві власності ОСОБА_4 (а.с. 11).

ОСОБА_4 помер 13 грудня 2008 року (а.с. 9).

Після його смерті спадщину у вигляді земельної ділянки площею 5,28 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області, прийняв його син ОСОБА_1, позивач у справі (а.с. 12, 14).

27.04.2009 року між ТОВ «РУТА-ПЛЮС» та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі площею 5,28 га, розташованої на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області (а.с. 39-43).

Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 203 ЦК особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір (окрема його частина) може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Аналізуючи надані сторонами докази та матеріали справи апеляційний суд вважає, що ОСОБА_4 не міг укласти спірний правочин, оскільки він помер до вчинення цього правочину.

Будь-яких доказів укладення договору оренди земельної ділянки у червні 2006 року померлим ОСОБА_4 та передачі цього договору на реєстрацію в 2007 році, як стверджує відповідач, суду не надано.

Статтями 216, 236 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю,

правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Разом з тим, Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

За наведених підстав, суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог в частині визнання договору оренди недійсним, скасування державної реєстрації договору та зобовязання повернути земельну ділянку.

Відтак апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про неповідомлення позивачем підприємство та державний реєстраційний орган про смерть ОСОБА_4 не ґрунтуються на законі та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Щодо спливу строку позовної давності, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано встановив, що позивачем строк позовної давності не пропущений. Доказів іншого суду не надано.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як встановлено судом, державна реєстрація права власності спірної земельної ділянки площею 5,28 га, кадастровий номер :01:000:0389, здійснена 22 листопада 2016 року, номер запису 17628416, і з цього моменту у ОСОБА_1 виникло право власності на успадковану землю (а.с. 15).

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА-ПЛЮС» залишити без задоволення, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 5 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 7 червня 2018 року.

Судді: