Справа № 211/5307/17
Провадження № 2/211/511/18
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
04 червня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,
відповідача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, -
Ухвалою суду від 12 грудня 2017 року відкрито провадження у справі.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_6 не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в позові (а.с. 39).
Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнали, звернулися до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, з яким відповідач перебуває в трудових відносинах.
Протокольною ухвалою від 04.06.2018 р. вказане клопотання на підставі ст. 51 ЦПК України було залишено судом без задоволення, оскільки заявляти подібні клопотання відноситься до прерогативи позивача.
Суд, вислухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних мотивів.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.
Як встановлено судом, 25 вересня 2015 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_4 було укладено було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3962699, відповідно до умов якого забезпеченим є транспортний засіб Ford Transit тип ВЗ номерний знак НОМЕР_1 2010 року випуску(а.с. 5 копія договору).
12 травня 2016 року приблизно о 13-00 годині сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_1, де останній керуючи вказаним транспортним засобом на підставі свідоцтва про реєстрацію,застосував гальмування та зупинив керований ним автомобіль, після чого почав рухатися заднім ходом про проїжджій частині дороги одностороннього руху. В цей же час позаду руху автомобіля в районі заїзду-виїзду з дворового масиву, зліва направо, по ходу руху вказаного автомобіля переходила перехід жінка похилого віку ОСОБА_8, яка рухалася в темпі спокійного кроку, не змінюючи напрямок та темп свого руху. В результаті недотримання правил безпеки дорожнього руху водій ОСОБА_1 допустив наїзд задньою частиною керованого автомобіля на пішохода ОСОБА_5, в результаті чого остання померла від отриманих травм.
Вказані обставини встановлені вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року, яким ОСОБА_1 визнано винним у предявленому обвинуваченні та призначено покарання за ст.. 286 ч. 2 КК України (а.с. 6-7 копія вироку).
Вирок суду не оскаржений, набрав законної сили.

Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частина 6 ст. 82 ЦПК України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996р. № 85/96-ВР (далі Закон № № 85/96-ВР) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

25 травня 2016 року до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» звернувся ОСОБА_9 з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 12 травня 2016 року (а.с. 8 копія заяви).

На підставі страхового акту № 7529Р/20/17 вказана подія була визнана страховим випадком та прийнято рішення про виплату, на підставі полісу АЕ/3962699 від 25.09.2015 р., ОСОБА_9 страхового відшкодування в розмірі 5800,00 грн. (а.с. 9-10 копії страхового акту, розрахунк).

25 травня 2016 року до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» звернувся ОСОБА_10 з заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 12 травня 2016 року (а.с. 12 копія заяви, а.с. 13-15 копії квитанцій, чеків).

На підставі страхового акту № 6077В/20/2017 вказана подія була визнана страховим випадком та прийнято рішення на підставі полісу АЕ/3962699 від 25.09.2015 р. ОСОБА_10 виплатити страхове відшкодування в розмірі 14278,83 грн. (а.с. 16-18 копії страхового акту, розрахунку, відомості).

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону № 1961-IV страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

На підставі полісу АЕ/3962699 від 25.09.2015 р. ОСОБА_9 було виплачено страхове відшкодування в розмірі 5800,00 грн. (а.с. 11 платіжне доручення).

На підставі полісу АЕ/3962699 від 25.09.2015 р. ОСОБА_10 було виплачено страхове відшкодування в розмірі 14278,83 грн. (а.с. 18,19 відомість, платіжне доручення).

Таким чином, загальна сума виплаченого страховиком ПрАТ "СГ "ТАС" розміру страхового відшкодування складає 20078 грн. 83 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що завдана відповідачем майнова шкода носить безспірний характер, який породжує факт виникнення цивільно-правових обов'язків, виконання яких покладено на відповідача відповідно до вищенаведених норм чинного законодавства України, які мають загальнообов'язковий характер.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки відповідно до ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст. 38 Закону № 1961-IV, після проведення виплати потерпілим особі у ПрАТ «СГ «ТАС» виникло право зворотної вимоги до відповідача ОСОБА_1, має місце заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 20078 грн. 83 коп.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність заявлених вимог та задоволення позову.

Посилання представника відповідача на перебування відповідача в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7, який і повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, суд не приймає до уваги в наступних підстав.

Як роз'яснено Верховним Судом України у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами), що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів щодо перебування відповідача ОСОБА_1 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 На запитання суду представником відповідача було зазначено, що нібито підписувалася між відповідачем та ФОП ОСОБА_7 трудова угода, однак в міському центрі зайнятості вона відсутня, тому можливо її туди не віддали. Клопотань про витребування вказаного договору у ФОП ОСОБА_7 ні відповідачем ні його представником заявлено не було, суд відповідно до частини 7 статті 81 ЦПК України не може з власної ініціативи збирати докази, оскільки це буде порушувати принцип змагальності сторін.

Інших доводів на підтвердження невідповідності заявлених вимог нормам чинного законодавства, не заявлено.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1600,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню повністю, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати.

Керуючись ст. ст. 979, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 81,89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зарєстрований за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Лісового, 7/29, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», юридична адреса: 03062, м.Київ, пр-т Перемоги, 65, КОД , матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 20078 (двадцять тисяч сімдесят вісім) гривень 83 копійки, судовий збір в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 червня 2018 р.

Суддя Д.М.Ніколенко