Постанова

Іменем України

12 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 523/1973/16-ц

провадження № 61-5566св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Станкевича В. А., Варикаші О. Д., Бабія А. П.,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання сина, ОСОБА_3

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 13 вересня 2012 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 070 грн щомісячно, з урахуванням індексації, до досягнення дитиною повноліття, 23 січня 2023 року. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв'язку зі зміною його матеріального становища, а саме: відсутністю постійного місця роботи та офіційного заробітку, мінливим та нерегулярним доходом, знаходженням на його утриманні батьків, значним підвищенням розміру платежів за житлово-комунальні послуги, він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1 070 грн. Тому просив зменшити розмір аліментів до 535 грн щомісячно.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 11 серпня 2016 року позов залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів неможливості виконувати свої батьківські обов'язки з утримання свого сина у встановленому судом розмірі - 1070 грн, а також - доказів перебування батьків на його утриманні.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 11 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Зменшено розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 13 вересня 2012 року, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 535 грн щомісячно, з урахуванням індексації, починаючи з 10 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття - 23 січня 2023 року.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що оскільки в матеріалах справи відсутні дані про роботу позивача та отримання ним будь-якого доходу, крім виплати у зв'язку з інвалідністю в розмірі 1 130 грн, а сам ОСОБА_1 стверджує, що він має змогу сплачувати аліменти тільки в розмірі 535 грн, то розмір аліментів підлягає зменшенню.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факт зміни його матеріального стану або погіршання стану здоров'я, а рішення апеляційного суду ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_1 щодо його спроможності сплачувати аліменти. Судом неправильно застосовано статтю 192 Сімейного кодексу України (далі - СК України), оскільки передбачених нею підстав для зменшення розміру аліментів не встановлено. Її доводи щодо погіршення матеріального становища дитини до уваги не взяті.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі і витребувано її матеріали із Суворовського районного суду міста Одеси.

ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначив про те, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12 квітня 2016 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано. Він не відмовляється від сплати аліментів, однак їх розмір - 1 070 грн занадто великий. Стан його здоров'я є незадовільним, він не має змоги працювати так, як працював раніше, є інвалідом ІІ групи. Апеляційний суд правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексуУкраїни в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу № 523/1973/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 13 вересня 2012 року з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у розмірі 1 070 грн щомісячно, з урахуванням індексації, починаючи з 17 липня 2012 року до досягнення дитиною повноліття - 23 січня 2023 року.

Указаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 позовні вимоги визнав частково, зазначивши про можливість сплачувати аліменти у розмірі 1 070 грн. Також він стверджував, що у нього немає постійного місця роботи, його дохід носить мінливий характер, після отриманої травми він потребує постійного лікування, на що вимушений витрачати значні кошти.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що він не отримує стабільних та регулярних доходів, має невелику заробітну плату, суттєво погіршився стан його здоров'я, у нього було дві операції у 2010 та 2011 роках.

Однак указані операції були проведені до ухвалення рішення Суворовського районного судом міста Одеси від 13 вересня 2012 року, яким визначено розмір аліментів.

У 2011 році, також до ухвалення вказаного рішення суду, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, з 31 травня 2016 року по 31 травня 2017 року позивач був інвалідом ІІІ групи, у наданих довідках відсутня інформація про те, що він не може працювати взагалі.

Матеріали справи не містять доказів перебування на утриманні ОСОБА_1 його батьків.

Статтею 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних доказів щодо зміни його матеріального стану, погіршення стану здоров'я, а також інших обставин, які б могли вплинути на розмір стягуваних з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні вищенаведених норм матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, на порушення вимог статей 10, 57, 60, 212, 303 ЦПК України 2004 року не дав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Підстави та докази, надані позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, мають правове значення при визначенні розміру аліментів уперше, а не у випадку зміни цього розміру відповідно до статті 192 СК України.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, то рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У зв'язку з тим, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення апеляційного суду - скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, то сплачений відповідачем судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 768 грн слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року скасувати.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 11 серпня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний О. В. Ступак