Справа № 309/1222/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 квітня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів : Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі : Пилип Ю. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду, ухваленого 13 листопада 2017 року суддею Волощук О.Я., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Хустської районної державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні дитини, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_2. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Хустської районної державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні дитини.

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що з 04 вересня 2010 року до 28 грудня 2015 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_1. Рішенням Хустського районного суду від 17 грудня 2015 року шлюб між ними розірвано. У шлюбі в сторін народилась дитина - дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дочка проживає з відповідачкою. Позивач сплачує на утримання дитини аліменти, надає матеріальну допомогу, купує для дитини продукти харчування, одяг, взуття, ліки, іграшки тощо. Як батько дитини, позивач має право безперешкодно бачитись і спілкуватись зі своєю дитиною. Ще до розлучення між сторонами почалися непорозуміння щодо участі позивача у вихованні доньки. Відповідачка почала створювати штучні перешкоди для нормального спілкування позивача з донькою, через які він не може нормально зустрічатися з донькою, у зв'язку з чим, позивач звернувся до органу опіки і піклування Хустської районної державної адміністрації. Розпорядженням голови Хустської районної державної адміністрації від 22.12.2015 р. № 557 позивачу було визначено порядок спілкування з дитиною та участі у її вихованні: щопонеділка та щосереди з 9 години до 11 години у Вишківському дошкільному навчальному закладі; щосуботи з 10 години до 14 години за місцем фактичного проживання батька АДРЕСА_1. При повторному зверненні до органу опіки і піклування Хустської РДА позивачу було змінено порядок спілкування з дитиною. За розпорядженням голови Хустської районної державної адміністрації від 10.02.2017 року № 41 позивачу надано можливість забирати дитину до себе додому за місцем фактичного проживання першу та третю суботу місяця з 10 години суботи до 10 години неділі. Після прийняття розпорядження № 41 від 10.02.2017 року відповідачка ОСОБА_1 відмовляється його виконувати і створює перешкоди для спілкування та зустрічей позивача з дитиною у встановлений розпорядженням спосіб. Відповідачка ОСОБА_1 не дає можливості забирати дитину позивачу до себе додому, не дозволяє йому бачитись з дитиною, посилаючись на те, що дочка не хоче йти до нього. Втручання матері у їх стосунки з донькою вкрай важко та негативно впливає на розвиток дитини, її характер, поведінку, оскільки дочка прихильна до позивача, страждає від розлучення батьків і чекає на побачення за батьком. Фактично з моменту прийняття рішення органом опіки і піклування Хустської РДА відповідачка ігнорує його і продовжує чинити перешкоди спілкуванню позивача з донькою та участі у її вихованні. Виконувати рішення органу опіки і піклування Хустської РДА про порядок спілкування позивача з дитиною не хоче, чим порушує не тільки права позивача, а й права їх доньки щодо спілкування з батьком.

Рішенням Хустського районного суду від 13 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 не перешкоджати приймати участь у вихованні та вільному спілкуванні ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Визначено наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2: особисте спілкування: побачення з понеділка по п'ятницю з 09 до 19 години за місцем навчання доньки, перебування чи місцем проживання за згодою матері. В день побачення право забирати з дому, навчального закладу з відома матері. Літній відпочинок з батьком з 01 червня по 15 червня та з 01 серпня по 15 серпня, чи будь який інший період літнього відпочинку, погоджений обома батьками. Необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного зв'язку. Першу та третю суботу місяця забирати доньку до себе додому за місцем проживання батька з 10 години суботи до 16 години неділі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказує на те, що позивачем жодним чином не доведено факту штучної перешкоди відповідачкою у спілкуванні з дитиною, при цьому встановлюючи новий порядок часу спілкування та побачення батька із донькою не враховано вимог передбачених абзацом третім ч.2 ст.159 СК України - особисту прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції було опитано дитину, під час проведення якого були присутні дитячий педагог, представник органу опіки та піклування, також представники позивача та відповідача, і дитина виразила чітку позицію прихильності до матері та стверджувала, що не хоче залишатися на ніч за місцем проживання батька. Однак, про те, що дитина була допитана взагалі не було зазначено у тексті рішення, а отже поглядам дитини не приділялася належна увага з боку суду, натомість вирішено встановити графік побачень в тому числі з ночівлею.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи спосіб спілкування позивача з дитиною, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у вихованні і спілкуванні з дитиною і вищевказаний спосіб спілкування позивача з дитиною найкращим чином забезпечить інтереси дитини.

З даним висновком погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. (ст.153 СК України).

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські прав не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч.1-3 с. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Суд, встановлюючи спосіб спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, який рішенням Хустського районного суду від 17 грудня 2015 року між ними розірвано.

Від даного шлюбу народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження від від 24.04.2012 року, серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Після розірвання шлюбу, донька проживає з відповідачкою.

Сторони не можуть досягнути домовленості між собою, щодо способу участі батька у вихованні та спілкуванні із дитиною. Відповідачка створює перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною і її вихованні, внаслідок чого позивач змушений був звертатися до відповідних органів для вирішення питання про його участь у вихованні дитини.

Так, 06 листопада 2015 року позивач звертався до служби у справах дітей Хустської райдержадміністрації з приводу поведінки відповідачки і створення йому перешкод у спілкуванні з дитиною та надання допомоги у розв'язанні даного спору. (а.с.13).

За вказаним зверненням позивача, на підставі висновку служби у справах дітей райдержадміністрації від 09 грудня 2015 року, рішення комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 10 грудня 2015 року №13, головою Хустської районної державної адміністрації винесено розпорядження від 22.12.2015 р. № 557, згідно з яким позивачу було визначено порядок спілкування з дитиною та участі у її вихованні: щопонеділка та щосереди з 9 години до 11 години у Вишківському дошкільному навчальному закладі; щосуботи з 10 години до 14 години за місцем фактичного проживання батька АДРЕСА_1 (а.с.11).

За повторним зверненням позивача, на підставі висновку служби у справах дітей райдержадміністрації від 27 січня 2017 року, рішення комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 30 січня 2017 року №1, головою Хустської районної державної адміністрації винесено розпорядження від 10.02.2017 року № 41 відповідно до якого внесено зміни та доповнення в розпорядження від 22.12.2015 р. № 557, та встановлено позивачу години спілкування з малолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно з таким графіком: щопонеділка та щосереди з 9 години до 11 години у Вишківському дошкільному навчальному закладі; першу та третю суботу місяця забирати дитину від матері о 10 годині суботи до 10 години неділі за місцем фактичного проживання батька, другу та четверту суботу місяця з 10 години до 14 години за місцем фактичного проживання батька (а.с.12).

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачка створює позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, внаслідок чого позивач позбавлений можливості належним чином здійснювати свої батьківські права відносно дитини. Доводи апеляційної скарги в цій частині повністю спростовуються вищенаведеними матеріалами справи та не заслуговують на увагу.

Щодо визначення судом способу участі позивача у вихованні дитини, суд першої інстанції правильно зазначив, що кожен з батьків має рівні права та обов'язки щодо дитини. Позивач, як батько дитини, прагне і повинен приймати участь у вихованні дитини та створювати для неї необхідні умови її фізичного, духовного та морального розвитку. Спілкування позивача з дитиною має бути систематичним і максимально забезпечувати в першу чергу саме інтереси дитини.

Визначаючи спосіб участі позивача у вихованні дитини: побачення з понеділка по п'ятницю з 09 до 19 години за місцем навчання доньки, перебування чи місцем проживання та право забирати дитину з дому, навчального закладу, суд, з врахуванням віку дитини (6 років), вірно зазначив про згоду матері і її обізнаність про обраний батьком спосіб участі у вихованні дитини (побачення з дитиною, забирання дитини з дому чи навчального закладу), та про необмежене спілкування позивача з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного зв'язку. Щодо визначення судом періоду спільного відпочинку позивача з дитиною, суд правильно виходив насамперед з інтересів дитини та погодження його обома батьками.

Відносно визначеного судом способу про забирання батьком в першу та третю суботу місяця доньки до себе додому за місцем проживання батька з 10 години до 16 години неділі, то такий спосіб участі позивача у вихованні дитини також ґрунтується на законі, оскільки згідно з ч.6 ст. 7, ст. 141 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, батько має рівні права з матір'ю дитини, а тому так само має право у такий спосіб на спілкування і виховання дитини. Щодо посилань в апеляційній скарзі, що дитина виразила чітку позицію прихильності до матері та стверджувала, що не хоче залишатися на ніч за місцем проживання батька, то такі не можуть бути підставою для відмови батьку у вказаному способі його участі у вихованні дитини, оскільки думка дитина, з врахуванням її віку (6 років) не є в даному випадку вирішальною.

Матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б стверджували про негативну поведінку позивача, що здійснення ним своїх батьківських прав та обов'язків, форми та методи його виховання і спілкування з дитиною призвели до будь - яких негативних наслідків щодо психологічного стану дитини, а також, що спілкування батька з дитиною перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З врахування наведеного не заслуговують на увагу в цій частині доводи апеляційної скарги.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

З врахуванням вищенаведеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статями 374,376,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду від 13 листопада 2017 року - залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 19 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: