Справа №639/7177/17
Провадження №2/639/498/18
19 березня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Тіщенко А.О.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Харківська міська рада про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -
04.12.2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява позивача ОСОБА_2 до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,третя особа: Харківська міська рада.В позовній заяві позивач ОСОБА_2 просить визнати за ним право власності на 25/300 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на 25/300 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.12.2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Харківська міська рада про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.
Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 07.12.2017 року недоліки, викладені в ухвалі Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.12.2017 року позивачем виправлені.
20.12.2017 року відкрито загальне позовне провадження у справі і справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.01.2018 року підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Харківська міська рада про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Задоволена заява позивача про виклик в судове засідання в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 посилається на те, що він є власником 5/6 частини домоволодіння, розташованого за адресою м. Харків, пров. Орловський, буд.8 відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 15.01.1996 року, виданого П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою та зареєстрованою Харківським бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності 22.01.1996 року.Починаючи з 15.01.1996 року та по сьогоднішній час, позивач добросовісно, відкрито, та безперервно володіє усім домоволодінням за адресою АДРЕСА_1, утримує його у належному стані, робить поточний та капітальний ремонт та безперервно мешкає у ньому, є зареєстрованим за вказаною адресою з 21.11.1997 року, регулярно сплачує за житлово-комунальні послуги.
Позивач вказує, що більш як за 21 рік фактичного володіння вказаним будинком власник іншої 1/6 частини вказаного будинку йому був невідомий та не виконував обов'язки по утриманню будинку. Тому, у лютому 2017 року позивач вирішив звернутися до КП «Харківські міське бюро технічної інвентаризації» із запитом про власника іншої 1/6 частини домоволодіння.
У відповідь КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» надало довідку від 02.03.2017 року №2501048 де вказано, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 станом на 21.12.2012 мають ОСОБА_2 - 5/6 частин, ОСОБА_7 - 25/300 частин та ОСОБА_4 - 25/300 частин.
Зважаючи на законодавчу вимогу набуття права власності за набувальною давністю лише на підставі рішення суду, посилаючись на ст. 344 ЦК України, враховуючи наявність фактичних даних, яких на думку позивача є достатньо з правової точки зору для набуття права власності за набувальною давністю, позивач звернувся до суду з даним позовом.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов та викладені в ньому обставини підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, у вступному слові пояснив, що не існує будь-яких рішень або договорів щодо порядку користування домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1.
Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзивів на позов не надавали, у зв'язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.03.2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи Харківської міської ради ОСОБА_8 до початку судового засідання надав на адресу суду письмові пояснення, в яких просив суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке не буде порушувати права третіх осіб, справу розглядати без участі представника Харківської міської ради.
Суд, дослідивши письмові докази, показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником 5/6 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого 15.01.1996 року П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого Харківським бюро технічної інвентаризації 22.01.1996 року, що підтверджено копією відповідного свідоцтва про право на спадщину (а.с.20-21).
У відповідь на звернення ОСОБА_2 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради листом від 02.03.2017 року за №2501048 повідомило, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи реєстрацію права власності житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 станом на 21.12.2012 року проведено КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, за:
-ОСОБА_2 - 5/6 частин, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15.01.1996 5-ою ХДНК р. № 2-131;
-ОСОБА_3 - 25/300 частин;
-ОСОБА_4 - 25/300 частин (а.с.28).
ОСОБА_2 з 21.11.1997 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорта (а.с.22). Зведена картка абонента ОСОБА_2 свідчить про те, що останній є споживачем послуг водопостачання та водовідведення шляхом відкриття особового рахунку НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1. Також за вказаною адресою ОСОБА_2 користується і сплачує за послуги газопостачання та електроенергію, про що свідчать надані суду копії акту звірки та квитанції (а.с. 24-27).
З копії технічного паспорту від 26.03.2002 року вбачається, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 складається з житлового будинку А-1на 4 житлові кімнати загальною площею 68,3 кв.м, житловою площею 43, 3 кв.м., допоміжною площею 25,0 кв.м., а також надвірних будівель (а.с.34).
В судовому засіданні свідок ОСОБА_5, який доводиться позивачу сином, пояснив, що його батько ОСОБА_2, якого свідок відвідує приблизно раз на тиждень, з 1996 року постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1, зробив ремонт, опікується господарством. Свідок також підтвердив, що відповідачів у справі він не знає та ніколи не бачив, в будинку проживає батько і користується всім домоволодінням.
Свідок ОСОБА_6, будинок якої знаходиться навпроти будинку, де мешкає позивач ОСОБА_2, в судовому засіданні пояснила, що мешкала там з 1976 року, знала покійного ОСОБА_9, якого за життя приходив доглядати його син позивач у справі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_9 його син ОСОБА_2 оселився з родиною за вищевказаною адресою і постійно проживає до цього часу. Як сусідка, ОСОБА_6 іноді спілкується з позивачем, неодноразово відвідувала належне останньому домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, будь-яких зачинених нежилих кімнат у будинку не бачила, а також жодного разу не бачила відповідачів, яких вона взагалі не знає. Свідок підтвердила, що позивач ОСОБА_2 опікується всім будинком і надвірними будовами за місцем його проживання, після смерті батька навів порядок, зробив ремонт.
Згідно з положеннями ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
З положень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України) (п. 9 Постанови).
Враховуючи положення ст.ст. 335 та 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2011 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови).
Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови).
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

В даному випадку право власності на спірну частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за відповідачами ОСОБА_3 - 25/300 частин; ОСОБА_4 - 25/300 частин, тобто спірне нерухоме майно є чужим. Позивач ОСОБА_2 з моменту реєстрації за ним права власності на 5/6 частин домоволодіння добросовісно заволодів та продовжує відкрито, безперервно володіти протягом більше десяти років всім будинком з надвірними будівлями, включаючи спірну частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, доглядає та утримує його, що встановлено в судовому засіданні на підставі досліджених письмових доказів та показань свідків. Отже, враховуючи наведене, на підставі ст. 344 ЦК України приходить до висновку про наявність всіх передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог позивача і визнання за ним права власності за набувальною давністю на 25/300 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, належних ОСОБА_3 та право власності на 25/300 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, належних ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 263- 265, 273, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 344 ЦК України, Постановою пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Харківська міська рада про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 25/300 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, що належали ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 25/300 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, що належали ОСОБА_4.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 11.02.1997 року, який зареєстрований та проживає за адресою: 61039, АДРЕСА_1;

Відповідачі:

-ОСОБА_3, яка проживає за адресою: 61039, АДРЕСА_1;

-ОСОБА_4, яка проживає за адресою: 61039, АДРЕСА_1;

Третя особа: Харківська міська рада, місцезнаходження: 61200, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7.

Повний текст рішення складено 23.03.2018 року.

Суддя Н.В.Баркова