Справа № 428/1378/18
Провадження №2/428/361/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., при секретарі - Макаренко Д.В., за участю: позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, представника третьої особи - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради про позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області 09.02.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено у справі судове засідання.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідач є донькою позивача. Дівоче прізвище ОСОБА_4, є інвалідом третьої групи дитинства з психічного захворювання. Вона неодноразово лікувалася у тому числі в примусовому порядку за рішенням суду. ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача народився син ОСОБА_5. На час народження дитини відповідач у шлюбі не перебувала, тому запис про батька дитини у свідоцтві про народження був зроблений відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, зі слів матері. З дня народження дитини відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов'язків відносно сина та вихованням сина не займалася. Вихованням та утриманням ОСОБА_5 з часу його народження фактично займається позивач. Рішенням виконавчого комітету Гірської міської ради Луганської області від 30.01.2012 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, був наданий статус дитини позбавленої батьківського піклування та позивач була призначена опікуном ОСОБА_5 У зв'язку з необхідністю постійного догляду за дитиною позивач змушена була неодноразово оформляти відпустку по догляду за дитиною та займатися вихованням дитини. Відповідач не працювала, але отримувала державну соціальну допомогу як інвалід дитинства та одержувала пенсію у зв'язку з втратою годувальника, при цьому усі кошти витрачала тільки на себе та на утримання дитини матеріальної допомоги не надавала. Рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 19.04.2012 року були стягнені з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. З серпня 2014 року відповідач жодного разу не приїжджала у м. Гірське, щоб побачитися з сином та не цікавилася його життям. Перебуваючи у м. Сєвєродонецьку відповідач створила нову сім'ю, 15.04.2016 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та ІНФОРМАЦІЯ_5 народила другу дитину. На даний час відповідач не працює, отримує допомогу як переміщена особа на проживання, державну соціальну допомогу як інвалід з дитинства та щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини. З відповідача на утримання ОСОБА_5 стягуються аліменти у розмірі 500 гривень. Таким чином, відповідач повністю самоусунулася від виконання батьківських обов'язків відносно свого сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не приймає участі в його вихованні та матеріальному забезпеченні. У зв'язку з викладеним, позивач звернулася з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись при цьому на доводи, викладені у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, додатково зазначила, що своїм сином - ОСОБА_5 вона цікавиться, часто йому телефонує. Надсилає сину поштові відправлення з подарунками. У розмові з позивачем, остання їй повідомила, що син бажає мати велосипед. Відповідач придбала дитячий велосипед та відвезла його сину. Відповідач бажає виховувати сина самостійно. На даний час вона перебуває у шлюбі та має іншу дитину, виконує свої батьківські обов'язки належним чином, здійснює за дитиною належний догляд, регулярно відвідує педіатра та робить дитині щеплення.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що відповідач бажає виховувати сина. Підстави для позбавлення її батьківських прав відсутні, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, відповідачем в судовому засіданні було заявлено клопотання про допит у якості свідка - ОСОБА_7, яке протокольною ухвалою було задоволено.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що згідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 12.10.2011 року Виконавчим комітетом Гірської міської ради м. Первомайська Луганської області, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком записаний ОСОБА_8, матір'ю - ОСОБА_4.

У відповідності до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 8 від 17.01.2012 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Матір'ю записана ОСОБА_4, відомості про батька внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно рішення виконавчого комітету Гірської міської ради від 30.01.2012 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. ОСОБА_1 призначено опікуном над ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 19.04.2012 року стягнено з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 13.03.2012 року і до повноліття дитини.

ОСОБА_4 15.04.2016 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_7. Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 15.04.2016 року.

З висновку Первомайської міської ради №158 від 05.02.2014 року вбачається, що враховуючи інтереси дитини, служба у справах дітей Первомайської міської ради вбачає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4

У відповідності до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №919056034 від 09.06.2016 року ОСОБА_4 перемістилася разом з малолітнім ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, з АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 31.03.2017 року у справі №423/354/17 ОСОБА_4 визнано такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки УПФУ в м. Сєвєродонецьку №115 від 08.02.2018 року ОСОБА_4 з 01.09.2015 року сплачує аліменти в розмірі 500 грн. ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного 27.02.2018 року депутатом Гірської міської ради, ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1. Квартира приватизована, є холодна вода, централізоване опалення. У квартирі зареєстрована донька з дитиною, але не мешкає з 2010 року. У квартирі зареєстрований онук - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї, затвердженого начальником служби у справах дітей Попаснянської РДА 14.03.2018 року встановлено, що ОСОБА_1 мешкає у приватизованій 2-х кімнатній квартирі зі всіма зручностями. Разом з ОСОБА_1 проживає її онук ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 У хлопчика є окрема кімната, яка обладнана меблюю. Дитина забезпечена одягом, взуттям. Мати дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, вихованням та утриманням дитини не займається, не телефонує, станом здоров'я дитини не цікавиться. Висновок: з метою соціального захисту дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно її дитини.

У відповідності до довідки Амбулаторії загальної практики-сімейної медицини м. Гірське КУ «Попаснянський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, доглядала за онуком - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з дня народження, оскільки мати дитини - ОСОБА_4, інвалід ІІІ групи, страждає епілепсією, за дитиною не доглядала, груддю не кормила, часто уходила з дому. З січня 2012 року бабуся оформила опікунство над онуком. У лікарню на догляд та щеплення приводила онука тільки бабуся.

Згідно наказу ВУ ЖКГ Гірської міської ради № 59 від 23.05.2012 року ОСОБА_1, яка працює з благоустрою, відпустку по догляду за дитиною до 3-х років, строком на 868 календарних днів з 23.05.2012 року по 07.10.2014 року.

З наказу ВУ ЖКГ Гірської міської ради № 97 від 08.10.2014 року вбачається, що ОСОБА_1, яка працює з благоустрою, відпустку по догляду за дитиною згідно ст. 179 Кодексу законів про працю України строком на 364 календарних дні з 08.10.2014 року по 07.10.2015 року. До роботи стати 08.0.2015 року.

16.12.2013 року відповідачем ОСОБА_4 власноручно було написано заяву до Первомайського міського суду, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її малотінього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 Питання про позбавлення її батьківських прав просить розглядати у її відсутність.

У відповідності до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 15.06.2016 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01.06.2016 року встановлено ІІІ групу інвалідності на строк до липня 2018 року. Причина інвалідності: інвалідність з дитинства.

З висновку Сєвєродонецької міської ради №1430 від 16.03.2018 року вбачається, що Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради вважає доцільним позбавлення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, стосовно її малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4

Згідно листа Сєвєродонецького міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 10343 від 26.03.2018 року повідомлено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у розмірі 500 грн. щомісячно.

У відповідності до довідки УПФУ м. Сєвєродонецька №916 від 20.03.2018 року ОСОБА_1 отримує аліменти з пенсіонера ОСОБА_4 за січень 2017 року у розмірі 663,32 грн., з лютого 2017 року до листопада 2017 року - 500 грн. щомісяця, з грудня 2017 року до лютого 2018 року - 595 грн., березень 2018 року - 615 грн.

Згідно відомостей про відрахування УПФУ в м. Сєвєродонецьку з ОСОБА_4 стягуються аліменти, які одержує поштовим переводом ОСОБА_1. Початковий борг складав 1613 грн. Залишок боргу 0 грн. Відрахування здійснюються щомісяця у період з січня 2016 року по березень 2018 року включно.

У розписці від 19.08.2015 року, написаній власноручно ОСОБА_1, зазначено, що остання отримала борг зі сплати аліментів у сумі 1000 грн. від ОСОБА_4 Борг, що залишився складає 5500 грн.

Копіями експрес-накладних від 26.05.2016 року, 08.08.2017 року та від 19.09.2017 року підтверджується факт надсилання посилок ОСОБА_4 з м. Сєвєродонецьк ОСОБА_1 у м. Гірське.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років.

За змістом ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ці підстави є вичерпними.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що відповідач є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина на даний час проживає разом з позивачем, яка є його опікуном, за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач разом з малолітнім сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, та чоловіком проживає за адресою: АДРЕСА_4.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка - ОСОБА_7, зазначив, що відповідач є його дружиною. Вони мають спільного сина - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 Відповідач бажає спілкуватися з сином - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, але спілкуванню перешкоджає позивач. Постійні телефонні дзвінки зі сторони позивача супроводжуються нецензурною лайкою. Відповідач сплачує аліменти, хвилюється про стан здоров'я дитини, купує йому подарунки. Свідок та відповідач бажають, щоб син відповідача - ОСОБА_5 проживав разом з ними однією родиною.

Також, відповідачем було надано суду докази на підтвердження того, що відповідач намагалася направляти на адресу позивача новою поштою відправлення з речами та іграшками для дитини, які, з незалежних від відповідача причин, не були отримані позивачем.

Крім того, позивачем не заперечується той факт, що відповідач купувала для своєї дитини - ОСОБА_5 подарунки та привозила їх до м. Гірське, зокрема дитячий велосипед, який бажав отримати ОСОБА_5

Судом також встановлено, що відповідач на користь позивача щомісяця сплачує аліменти на утримання сина - ОСОБА_5 та заборгованість станом на час розгляду справи відсутня. Таким чином, не можна також стверджувати, що відповідач свідомо ухиляється від матеріального забезпечення дитини.

Також, під час судового розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини, що відповідач не веде аморальний спосіб життя, належним чином виконує батьківські обов'язки відносно дитини - ОСОБА_10, який проживає разом з нею, що дає суду підстави вважати, що почуття материнської любові і відповідальності відповідачу відомі.

Разом з тим, зі сторони відповідача дійсно має місце факт відсутності постійного спілкування з дитиною та постійної турботи за її життя, але позбавлення батьківських прав є дуже крайньою мірою та можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Суд звертає увагу на те, що причиною обмеженого спілкування може бути не небажання матері спілкуватися з сином, а неприязні стосунки між матір'ю та бабусею, яка є опікуном малолітнього ОСОБА_5.

При цьому, суд не бере до уваги заяву відповідача від 16.12.2013 року адресовану Первомайському міському суду про згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки, відповідач в судовому засіданні відмовилася від неї, зазначивши при цьому, що вона бажає самостійно виховувати свою дитину.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьків обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом лише тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Крім того, у даному рішенні Європейським судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов'язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року визначено, що відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відмовити та попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків відносно її сина ОСОБА_5

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 (паспорт серії НОМЕР_4, виданий 03.06.2016 року Сєвєродонецьким МВ УДМС України в Луганській області) про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 19.04.2018 року.

Суддя Т.С.Журавель