Справа № 466/6385/15 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/7126/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Іванова О.О.,

з участю представників ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 року, ухваленого судом у складі судді Кавацюка В.І., у справі за позовом ОСОБА_2, від імені якої діють представники адвокати ОСОБА_3, ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошових коштів, отриманих від реалізації спільно нажитого рухомого і нерухомого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_2, від імені якої діє адвокат ОСОБА_3, пред'явила в суд позов до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебувала у шлюбі з відповідачем по справі з 05 червня 2009 року до 30 грудня 2014 року. В шлюбі було придбано таке майно: автомобіль марки «Porsche Cayenne», 2008 року випуску, об'єм двигуна 4,8 л, на дату зняття з обліку 29 листопада 2013 року - не менше 519 860 грн.; автомобіль марки «Lexus GS 300», 2007 року випуску, об'єм двигуна 2,995 л, на дату зняття з обліку 20 червня 2015 року - 514 460 грн.; автомобіль марки «Lexus RX 350», 2010 року випуску, об'єм двигуна 3,5 л, на дату зняття з обліку 21 березня 2012 року - 268 720 грн., а також три квартири. Посилаючись на те, що вказані автомобілі відчужено без її згоди, а також, що квартира №58 на пр.Чорновола , 67-Б в м.Львові, в якій 1/2 частка якої належала їй, позивачу, була продана відповідачем за 751 578,00 грн., однак грошові кошти в розмірі половини вартості цієї квартири, що становить 375 789 грн., відповідач після виконання доручення на право продажу частки квартири їй так і не передав, просила ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки «Porsche Cayenne», 2008 року випуску, об'єм двигуна 4,8 л, поставлений на облік 14 червня 2012 року та знятий і відчужений одним з подружжя без дозволу іншого 29 листопада 2013 року; автомобіль марки «Lexus GS 300», 2007 року випуску, об'єм двигуна 2,995 л, поставлений на облік 29 листопада 2013 року та знятий і відчужений одним з подружжя без дозволу іншого 20 червня 2015 року; автомобіль марки «Lexus RX 350», 2010 року випуску, об'єм двигуна 3,5 л, поставлений на облік 01 жовтня 2010 року та знятий і відчужений одним з подружжя без дозволу іншого 21 березня 2012 року; стягнути на її користь 1/2 частину вартості спільно нажитого рухомого майна подружжя в розмірі 651 520,00 грн. (шістсот п'ятдесят одну тисячу п'ятсот двадцять гривень); стягнути на її користь з відповідача грошові кошти отримані від продажу 1/2 частки квартири, що знаходиться адресою: на пр.Чорновола , 67-Б/58 в м.Львові в розмірі 375 789,00 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що за час шлюбу відповідач без згоди позивача за сумісні кошти придбав автомобілі Porsche Cayenne, 2008 року випуску, Lexus GS 300, 2007 року випуску, Lexus RX 350, 2010 року випуску. Звертає увагу на те, що зазначені автомобілі були зняті з обліку та відчужені відповідачем без дозволу позивачки та грошові кошти у розмірі 50 % від вартості цих транспортних засобів їй не були передані. Зазначає, що відсутність письмової згоди позивача як дружини на придбання та розпорядження вказаним майном свідчить про приховування цього майна від неї, що є істотною умовою, яка за ч. 2 ст. 70 СК України впливає на пропорційний поділ майна подружжя. Посилається на те, що у разі використання одним із подружжя спільних коштів всупереч ст. 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Стверджує, що також за час шлюбу подружжям придбано за спільні грошові кошти нерухомість. Зазначає, що після припинення шлюбних стосунків позивач надала відповідачу довіреність на продаж від її імені квартири за адресою АДРЕСА_1. Стверджує, що відповідач присвоїв собі кошти від продажу квартири в повному обсязі. Вважає, що позивач довела, що її батько фактично утримував родину ОСОБА_5 за час перебування позивача у шлюбі та надавав грошові кошти у розмірі 600 000 грн. та 30 000 грн. Посилається на те, що суд ігноруючи докази працевлаштування позивача та отримання з її боку грошових коштів, ігноруючи письмові докази отримання відповідачем фінансових вливань від батька позивача до бюджету сім`ї, прийшов до помилкового висновку про те, що спірні грошові кошти є особистою приватною власністю відповідача. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підтримання вимог апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, пояснення представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 про заперечення вимог апеляційної скарги та посилання на те, що судом правильно встановлено обставини справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відмовляючи в задоволення позову,суд першої інстанції врахував те, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, а тому слід відмовити в задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю.

Однак з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає встановленим обставинам та його суд дійшов з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Так, судом встановлено такі обставини.

Квартиру №58 що знаходиться в м.Львів, пр.Чорновола, 67-б відповідач по справі відчужив як власну частку - 1/2, так і позивачки частку позивачки по справі 1/2, за довіреністю № 1356 від 08 серпня 2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, що вбачається з договору купівлі-продажу від 02 вересня 2014 року №1155, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 Продаж вчинено за 751578 грн.(т.1, а.с.78, 79-80)

Відповідно до ст. 1006 ЦК України повірений, повинен негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Однак, поза увагою суду залишилось те, що відповідач по справі не надав доказів про передачу довірителеві позивачці по справі одержаних коштів за частку - 1/2 в сумі 375789 грн. у зв'язку з виконанням доручення.

А відтак з відповідача слід стягнути в користь позивачки 375789 грн.

Крім того, в час перебування в шлюбі позивачкою та відповідачем по справі було набуто наступне рухоме майно:

- автомобіль «Lexus RX 350», 2010 року випуску, поставлений на облік 01 жовтня 2010 року та знятий з обліку для реалізації 21 березня 2012 року;

- автомобіль «Porsche Cayenne», 2008 року випуску, поставлений на облік 14 червня 2012 року та знятий з обліку для реалізації 29 листопада 2013 року;

- автомобіль «Lexus GS 300», 2007 року випуску, д.н.з., поставлений на облік 29 листопада 2013 року та знятий для реалізації 20 червня 2015 року.

Відповідно до довідки регіонального сервісного центру у Львівській області №31/13-919 від 30.03.2016 року автомобіль НОМЕР_1 зареєстрований 01.10.2010 року, 21.03.2012 року знятий з обліку для реалізації, інформація про вартість при продажі відсутня. Автомобіль марки «Porsche Cayenne», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, зареєстрований 14.06.2012 року, був проданий згідно довідки - рахунку ВІА №693125 від 08.08.2014 року за 149 800 грн. Автомобіль марки «Lexus GS 300», 2007 року випуску, д.н.з.НОМЕР_2, зареєстровано 29.11.2013 року, був знятий з обліку та проданий згідно довідки - рахунку ААЕ №152080 від 20.06.2015 року за 200 000 грн. ( т.1, а.с.124)

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ст. 70 СК УВкраїни встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Положеннями ч.ч.1,2,3 ст. 57 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є:

- майно, набуте нею, ним до шлюбу;

- майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

- майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Судом взято до уваги копію контракту №08/33 між футбольним клубом «Карпати» та футболістом від 01 червня 2008 року, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні, відповідач дійсно працював з 01 червня 2008 року футболістом в цьому клубі за контрактом. Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. цього контракту йому було передбачено виплату заробітної плати у сумі 5000,00 грн. в місяць, а також передбачена можливість отримувати за результатами своєї діяльності премії та інші винагороди. Також судом враховано, що з долученої до справи копії угоди про додаткові виплати від 27 липня 2010 року, оригінал якої також було оглянуто в судовому засіданні, укладеної між ТзОВ «Клуб професійного футболу «Карпати» та відповідачем, вбачається, що цією угодою було встановлено ОСОБА_5, як футболісту, персональну надбавку до посадового окладу у розмірі 9 500 доларів США за умови його виступів за основний склад команди «Прем'єр-ліги» України «Карпати». Пунктом 2 даної угоди було також передбачено одноразову виплату до 03 серпня 2010 року в сумі 150 000 доларів США.

Однак поза увагою суду залишилось те, що крім вказаних контракту та угоди, які мають зобов»язальний характер, відповідачем по справі не подано суду жодного доказу на підтвердження отримання таких коштів, сплати податків і обов»язкових платежів з отриманого, і відповідно внесення в рахунок оплати придбання автомобілів.

В зв»язку з викладеним, оскільки матеріалами справи безспірно встановлено, що в спільній сумісній власності сторін з 2010 року до 2015 року перебувало три автомобілі, які мали один реєстраційний знак транспортного засобу України - ВС8888СН, що виключає можливість перебування у власності одночасно двох транспортних засобів без відчуження транспортного засобу з аналогічним реєстраційним знаком, а також хронологію відчуження та придбання транспортних засобів, яка є послідовною, слід визнати підставним посилання відповідача по справі на придбання кожного наступного автомобіля з залученням коштів від продажу від попереднього автомобіля.

Разом з тим, так як доказами в справі стверджується, що автомобіль «Lexus GS 300», 2007 року випуску, д.н.з.НОМЕР_2, зареєстровано 29.11.2013 року, був знятий з обліку та проданий згідно довідки - рахунку ААЕ №152080 від 20.06.2015 року за 200 000 грн. ( т.1, а.с.124), тобто за відсутності згоди позивачки по справі, яка має право власності на автомобіль, як спільне майно подружжя, з відповідача слід стягнути в користь позивачки ? частину вартості автомобіля, що становить 100 000 грн.

Колегією суддів не приймається до уваги посилання позивачки на висновок атестованого судового експерта, відповідно до якого вартість автомобіля «Lexus GS 300», 2007 року випуску, об'єм двигуна 2,995 л, на дату зняття з обліку 20 червня 2015 року - 514 460 грн., так як такий висновок складено без огляду автомобіля, і суду не подано доказів щодо неможливості заявити клопотання в суді про проведення експертизи на спростування даних довідки - рахунку ААЕ №152080 від 20.06.2015 року про продаж вказаного автомобіля за 200 000 грн., тобто умов договору купівлі-продажу.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України №6-486 цс16 від 27.04.2016 року частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

В зв»язку з викладеним, рішення суду в частині відмови у стягненні вартості частки проданої квартини та частки вартості автомобіля автомобіля «Lexus GS 300», 2007 року випуску, з відповідача слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача в користь позивачки одержані кошти за частку - 1/2 проданої квартири в сумі 375789 грн. у зв'язку з виконанням доручення, а також 100000 грн., як одержані кошти за частку - 1/2 проданого автомобіля «Lexus GS 300», 2007 року випуску, д.н.з.НОМЕР_2, а всього стягнути 475789 грн.

Враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог, а також положення ст.ст.137, 138,141 ЦПК України, надані документи, на підтвердження понесених судових витрат (т.1, а.с.25, 33, 34, 37, 91, 94), з відповідача також слід стягнути 8000 грн. судових витрат в користь позивачки.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 року в частині відмови у стягненні коштів скасувати. Ухвалити нове рішення. Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 475789 (чотириста сімдесят п»ять тисяч сімсот вісімдесят дев»ять) грн., і також 8000 (вісім тисяч) грн. судових витрат. В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 червня 2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_9