Справа №442/2009/18
Провадження №2/442/1111/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Павлів З.С.

за участю секретаря судового засідання Михавко І.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування в особі Дрогобицької райдержадміністрації, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: виконавчого комітету Смілянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області та Дрогобицького районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молодіпро повернення дітей, -

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить повернути їй її дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26 грудня 2017 апеляційним судом Львівської області винесено рішення про тимчасове відібрання у неї дітей без позбавлення її батьківських прав. Рішення обґрунтовано тим, що на момент розгляду залишення дітей з нею становило небезпеку для їх життя, здоровя і морального виховання. Стверджує, що таке було винесено помилково та на надуманих обставинах. Усе негативне, що було в її поведінці та що характеризувало її негативно залишилось у минулому. Нею прийнято рішення стати на шлях виправлення. Вона почала більше приділяти уваги дітям, дбати про їхній зовнішній вигляд, цікавитись їхнім життя. Відповідальніше ставиться й до наведення ладу в будинку. Піклується про духовний розвиток як свій, так і своїх дітей. Вона разом із дітьми почали відвідувати служби Божі в ОСОБА_2 молитви ОСОБА_11 ОСОБА_12 «Нове Життя» в м.Бориславі Львівської області. Стверджує, що має твердий намір виправитись і стати справжньою повноцінною мамою для своїх дітей. Усі притягнення її до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обовязків, характеризуючі висновки є безпідставними і провокативними.

Позивач та її представник в судовому засідання позов підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задоволити. Додатково представник позивачки зазначив, що його довірителька погодилась пройти реабілітацію.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав. Зазначив, що для даної сімї 2017 рік був дуже важкий. Позивачка зловживала алкоголем, діти були покинуті на призволяще, із постійною загрозою для життя. В грудні минулого року було рішення про відібрання дітей. Проте, рішення суду не виконано. Діти і надалі проживають із позивачкою, окрім старшої доньки ОСОБА_4, яка знаходиться в дитячій установі. Нещодавно приїжджали на обстеження умов проживання дітей і помітили суттєву різницю: і продукти харчування були вдома, і прибрано, на підтвердження чого представила суду відповідний Акт. На даний час будинок потребує капітального ремонту. Діти люблять свою матір та хочуть проживати разом із нею. Позаяк, позивач схильна до зловживання алкоголем, реабілітації не пройшла, така обставина й ставить під сумнів належне виконання нею батьківських обовязків щодо дітей в майбутньому. Позаяк, дітям й справді буде краще з мамою, яку вони люблять.

Представник виконавчого комітету Смілянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Вказав, що позивачка суттєво змінилась, стала краще дбати про своїх дітей. Вона є жінкою працьовитою, люблячою матірю, але має залежність від алкоголю з якою їй слід боротись, проходити відповідне лікування чи реабілітації. Разом із позивачкою та дітьми проживає і співмешканець, біологічний батько дітей. Громада села згідна сприяти та всіляко допомагати даній сімї.

Прдеставник Дрогобицького районного центру соціальних служб для сімї, дітей в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Суду вказав на те, що знайомі із сімєю понад 10 років, раніше часто приїжджали із працівниками на обстеження та всіляко допомагали дітям. На даний час бачить покращення у виконанні позивачкою своїх батьківських обовязків. Однак, вважає, що позивачці слід пройти реабілітацію і, що дана сімя потребує постійного контролю.

Зясувавши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, вислухавши пояснення учасників справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної «Конвенції», держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» регламентовано, що діти та батьки не повинні розлучатися в супереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідно в інтересах дитини і цього вимагає рішення, що набрало законної сили.

Стаття 27 вищевказаної Конвенції передбачає ч. 2 що батько /мати/, або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей.

Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.09.1991 року (набрала чинність для України 27.09.1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Встановлено, що ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 26.12.2017 відібрано від ОСОБА_1 її дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7 без позбавлення її батьківських прав. Дане рішення суду мотивовано тим, що залишення дітей з ОСОБА_1 є небезпечним для їх життя, здоровя, морального виховання.

Зі змісту ст.170 СК України вбачається, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 23.05.2018 будинок, в якому проживає ОСОБА_1 разом із дітьми на час проведення обстеження в кімнатах частково прибрано, діти виглядали охайно, одягнені по сезону. При огляді медичним працівником у дітей виявлено педикульоз. Діти не голодні, була наявна готова їжа та великий запас продуктів харчування. ОСОБА_1 була твереза, поводилась адекватно, психологічний клімат в сімї задовільний.

Як вбачається з довідки Фельдширсько-акушерського пункту с.Смільна діти здорові, від педикульозу оброблені.

Згідно інформації Смільнянської СЗШ І-ІІ ст. інформує про те, що станом на 22.05.2018 учні даної школи ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 відвідують заняття в школі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду поясний, що в сімю позивачки він разом з прихожанами ОСОБА_11 ОСОБА_12 «Нове Життя» в м.Бориславі Львівської області приїжджає останніх пів року. За цей час бачить що за цей час діти і батьки позитивно змінились, діти тягнуться до батьків. Сам в минулому був алкозалежний, вважає, що позивачка має всі шанси позбутися залежності.

ОСОБА_14, будучи допитаний як свідок, суду вказав, що він є біологічним батьком 6 дітей позивачки, окрім старшої ОСОБА_4. Дійсно, ОСОБА_1 зловживала алкоголем, однак, вважає, що за останні 6 місяців ситуація змінилася. Позивач дбає про дітей, в будинку є всі необхідні умови для їхнього проживання та розвитку. Старша донька ОСОБА_4 також висловлює побажання вернутися у сімю. Він зобовязується провести додаткові ремонтні роботи в будинку для кращого облаштування житла дітям.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачкою доведено зміну свого сімейного уставу, відношення до дітей, та її тверде переконання в тому, що відпали причини, які перешкоджали належному вихованню дітей, а також беручи до уваги інтереси дітей, для яких найкращим буде зростання та виховання в любові та під опікою матері, які позивачку люблять та хочуть зостатись з нею, позов слід задоволити, та повернути дітей позивачці.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 264, 430 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Повернути ОСОБА_1 дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 08.06.2018 року.

Суддя Павлів З.С.