Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 127/583/17

провадження № 61-33151св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішенняВінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2017 року в складі судді Вохмінової О. С. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області

від 12 липня 2017 року в складі колегії суддів: Рибчинського В. П., Голоти Л. О., Кучевського П. В.,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником частини квартири АДРЕСА_1. З 2006 року у квартирі № 68, яка розташована поверхом вище проживають відповідачі з вини яких постійно траплялись залиття її квартири з різних причин. Внаслідок залиття позивачу було спричинено майнову шкоду про що неодноразово комісією комунального підприємства Житлово-експлуатаційна контора-6» (далі - МКП «ЖЕК-6») складалися акти. Згідно з актами МКП «ЖЕК-6» причинами неодноразових залить квартири № 65, розташованої у будинку АДРЕСА_1 було недбале ставлення до власного сантехнічного обладнання відповідачами. Відшкодувати завдану шкоду відповідачі відмовляються.

Посилаючись на вказане, позивач просила суд задовольнити її вимоги та стягнути на її користь з відповідачів солідарно 25 000,00 грн заподіяної майнової шкоди, спричиненої залиттям квартири.

У травні 2017 року ОСОБА_2 уточнила свої позовні вимоги та просила відшкодувати заподіяну майнову шкоду в розмірі 25 000,00 грн та моральну шкоду - 12 000,00 грн, спричинену залиттям квартири.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2017 року повернуто заяву ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з безпідставності позовних вимог у зв'язку з недоведеністю позивачем факту наявності протиправної поведінки та вини з боку відповідачів щодо заподіяної їй шкоди.

У серпні 2017 рокуОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не досліджено фактичних обставин справи у їх сукупності, не проведено повного з'ясування обставин справи та не перевірено їх правового обґрунтування.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

31 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 є власником квартири № 68, розташованої у цьому ж будинку поверхом вище. Крім неї в квартирі зареєстрований її син ОСОБА_5

ОСОБА_7 неодноразово зверталась до МКП «ЖЕК-6» з приводу залиття її квартири.

Комісією працівників ЖЕК № 6 (у складі майстрів, слюсарів-сантехніків) складались акти обстеження квартири належної ОСОБА_2 у зв`язку із залиттями:

22 вересня 2014 року було виявлено пошкодження стіни у кухні. Залиття сталося через неналежне ставлення мешканців квартири № 68 до власного сантехнічного обладнання;

15 грудня 2014 року встановлено пошкодження стелі та стіни у ванній та те, що залиття мало місце у період з 12 грудня 2014 року по 15 грудня 2014 року в зв'язку з незадовільним станом інженерних мереж в квартирі № 68;

11 серпня 2015 року було виявлено неодноразові раніше залиття на стелі санвузла та туалету; при обстеженні квартири № 68 не виявлено витоків холодної води та каналізації. Мешканцями квартири № 68 замінено всі внутрішньо квартирні мережі;

25 серпня 2015 року виявлено пошкодження стелі туалету та стіни у ванній кімнаті, причину залиття комісією не встановлено;

14 вересня 2015 року встановлено пошкодження в санвузлі, ванній, коридорі стелі, стін та дверної лутки.

Заявки про залиття надходили: 02 лютого, 17 червня, 27 липня, 31 липня,

10 серпня, 11 серпня, 14 серпня, 16 серпня, 17 серпня, 19 серпня, 20 серпня,

22 серпня, 07 вересня, 03 вересня, 08 вересня, 09 вересня 2015 року.

21 вересня 2015 року виявлено пошкодження в санвузлі, ванній, коридорі, пошкодження стелі, стін та дверної лутки; залиття було спричинено у зв'язку з недбалим користуванням мешканцями квартири № 68 душем;

26 жовтня 2015 року виявлено пошкодження в санвузлі, ванній кімнаті, коридорі: стелі, стін та дверної лутки; заявки про залиття надходили: 23 вересня,

25 вересня, 05 жовтня, 07 жовтня, 12 жовтня, 16 жовтня, 19 жовтня, 22 жовтня 2015 року. Залиття було спричинено у зв'язку з недбалим користуванням мешканцями квартири № 68 сантехнічним обладнанням;

10 грудня 2015 року виявлено пошкодження в санвузлі, ванній кімнаті, коридорі: стелі, стін та дверної лутки, а також відставання кахельної плитки від стін; заявки про залиття надходили: 02, 04, 06, 09, 11, 17, 20, 24 листопада

2015 року, 03 грудня 2015 року; залиття було спричинено у зв'язку з недбалим користуванням мешканцями квартири № 68 сантехнічним обладнанням;

07 червня 2016 року встановлено, що у період з січня 2016 року по травень

2016 року спричинялись неодноразові залиття ванної кімнати, санвузла та коридору квартири № 65; залиття були спричинені у зв'язку з недбалим користуванням мешканцями квартири № 68 сантехнічним обладнанням.

Крім того, протягом 2015 року ОСОБА_2 неодноразово зверталась до МКП «Аварійно-диспетчерська служба».

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки)

Згідно з частинами першою і другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

У пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до частини першої статті 60, частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відповідно до вимог частини четвертої статті 10, частини першої статті 31, частини першої статті 137 ЦПК України 2004 року повинен сприяти сторонам у здійсненні їх прав для всебічного й повного з'ясування обставин справи, в тому числі зобов'язаний за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, витребувати докази, коли у цих осіб є складнощі щодо їх отримання.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, не виконав вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надав оцінку усім доказам у справі, зокрема актам обстеження квартири, належної ОСОБА_2 у зв`язку із залиттями, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем вини відповідачів у спричиненій йому майновій шкоді, суд не звернув увагу на визначені цивільним процесуальним законом принципи змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, що саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 389, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та у подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило