АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/107/18 Справа № 204/1001/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2017 року, додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року, виданий приватним підприємцем «ОСОБА_6М.», відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_5 купив за сто п'ятдесят тисяч чотириста тридцять гривень 00 копійок автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2; скасувати свідоцтво про реєстрацію CAT 669224, згідно довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_5; визнати недійсним договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року, виданий приватним підприємцем «ОСОБА_6М.», відповідно до якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 купив за сто п'ятдесят дві тисячі триста пятдесят гривень 00 копійок автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № MR 20447529, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2; скасувати свідоцтво про реєстрацію САТ 875645, згідно довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_2П, та визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний. Під час шлюбу ними було придбано вищевказаний автомобіль. Коли стосунки в сім'ї погіршилися, відповідачка ОСОБА_3 вирішила жити окремо і на свій розсуд, не погоджуючись із позивачем, вивезла спільне майно з помешканням та забрала їхній автомобіль, який згодом був двічі перереєстрований на інших осіб. При цьому, ОСОБА_5 є її рідним братом, а відповідачка ОСОБА_3 й до теперішнього часу продовжує користуватися спірним автомобілем. Таким чином, відповідачі вчинили правочин, без наміру створення правових наслідків, тобто фіктивний правочин. Спірний автомобіль був придбаний у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, а отже позивач має право на половину цього автомобіля.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2017 року позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною задоволено.

Договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року, виданий ПП «ОСОБА_6М.», відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_5 купив за сто п'ятдесят тисяч чотириста тридцять гривень 00 копійок автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2 визнано недійсним.

Свідоцтво про реєстрацію CAT 669224, згідно довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_5 скасовано.

Договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року, виданий ПП «ОСОБА_6М.», відповідно до якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 купив за сто п'ятдесят дві тисячі триста пятдесят гривень 00 копійок автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2 визнано недійсним.

Свідоцтво про реєстрацію САТ 875645, згідно довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_2 скасовано.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2017 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2.

Не погодившись з зазначеним рішенням ОСОБА_3,ОСОБА_2 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просили скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини, що мають значення для справи, а саме: судом не враховано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проводили штучне запліднення у клініці Genesis Dnepr для чого були вимушені взяти в борг гроші у ОСОБА_7, а потім для того, щоб віддати цей борг разом з ОСОБА_4 прийняли рішення продати спірний автомобіль;судом не взято до уваги твердження ОСОБА_5 відповідно до якого останній підтверджував факт того,що саме позивач отримав гроші при укладенні угоди з продажу спірного автомобіля та давав свою згоду на цю угоду.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, не в повному обсязі зясував обставини, що мають значення для справи, а саме: відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України,ч.2 ст.65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя; суд не зазначив у рішенні з яких,передбачених законом підстав та який конкретно договір визнається недійсним; ОСОБА_3 укладала спільні договори в інтересах сімї,суд вийшов за межі позовних вимог.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_8.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 серпня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений шлюб в Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 646.

За час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбане майно, а саме: NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2, який був зареєстрований за відповідачкою, що не заперечується й сторонами у справі.

Згідно податкових декларацій ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зданих ними до ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, і які прийняті податковою 08.01.2014 року за вх. № № НОМЕР_3, НОМЕР_4, що підтверджується штампом ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська. Згідно цих декларацій, дохід ОСОБА_4 за 2013 рік склав 942460,94 грн., а дохід ОСОБА_3 за 2013 рік склав 985397,99 грн.

Задовольняючи позовні вимоги,суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з вищевказаних декларацій вбачається, що сімя ОСОБА_3 мала достатній дохід, чим спростовуються свідчення вищевказаних свідків та твердження представника відповідачки ОСОБА_3,тому автомобіль марки NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2, є спільною сумісною власністю подружжя позивача та ОСОБА_3, оскільки був придбаний ними під час шлюбу.

Судом першої інстанції також встановлено, що 01 лютого 2014 року ОСОБА_3, без згоди позивача (співвласника), відчужила вищевказаний автомобіль на користь ОСОБА_5 на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року, виданої приватним підприємцем «ОСОБА_6М.», після чого йому було видане Свідоцтво про реєстрацію CAT 669224. ОСОБА_5, в свою чергу, відчужив спірний автомобіль на користь ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року, виданої приватним підприємцем «ОСОБА_6М.», після чого йому було видане Свідоцтво про реєстрацію САТ 875645.

Вищевказані обставини, щодо продажу автомобіля, підтверджується довідкою Територіального сервісного центру № 1241 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 14.03.2016 року за вих. № 31/4-1241-404, додатками до неї (а.с.50-51), а також документами наданими ОСОБА_6 щодо цих правочинів (а.с.131-149).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Доводи ОСОБА_3 про те, що спірний автомобіль придбаний виключно за власні кошти не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідач належними та допустимими доказами не довів, що спірний автомобіль є її особистою приватною власністю, придбаний за її особисті кошти, тобто презумпцію права спільної сумісної власності майна колишнього подружжя відповідачем не спростовано, що є його процесуальним обов'язком відповідно до статей 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Вказаний висновок узгоджуються із правовою позицією викладеною Верховним Судом України від 22 лютого 2017 року у справі за № 6-17цс17.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції сторонами визнано, що ОСОБА_3 фактично користується спірним автомобілем з 2014 року і по даний час, зазначена обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року, виданий ПП «ОСОБА_6М.» та договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року не були направлені на створення реальних наслідків для сторін та були укладені ОСОБА_3 для уникнення поділу спільного майна подружжя спірного автомобіля та спростовує посилання апелянтів на те, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Зважаючи на те, що треті особи - контрагенти за договорами купівлі-продажу діяли недобросовісно, оскільки з фактично встановлених обставин та з факту надання ними в розпорядження ОСОБА_3 спірного автомобіля після укладення вказаних договорів знали про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності,колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Судові витрати понесені у звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишаються без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2017 року, додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 07 червня 2018 року.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_9