АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1405/18 Справа № 209/2227/17 Головуючий у 1 й інстанції - Решетник Т. О. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М, Макарова М.О.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 22 серпня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 червня 2013 року. Від спільного подружнього життя мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 травня 2017 року з ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 квітня 2017 року до повноліття дитини.

На даний час, неповнолітня дитина перебуває на обліку у Комунальному закладі охорони здоров'я Кам'янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», знаходиться під наглядом сімейного лікаря, лікаря-невропатолога з діагнозом метаболічна кардіоміопатія, спазм аккомодації, ДЖВП, реактивний панкреатит, неврозоподібне захворювання, невроз нав'язливих рухів. За станом здоров'я дитина потребує постійного приймання дорогостоячих медичних препаратів, проходження медичних обстежень і санаторно-курортного оздоровлення, які вона одна не в змозі надавати дитині у повному обсязі. Вона працює, отримує невелику заробітну плату, якої вистачає лише для забезпечення сина і себе необхідним одягом та продуктами харчування, але її заробітку не достатньо для забезпечення повноцінного лікування і оздоровлення сина. Вважає, що працездатний батько дитини має змогу і повинен надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина та зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, пов'язаних з його станом здоров'я.

У зв'язку із вищезазначеним, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною віку повноліття; допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу одного місяця, згідно зі ст. 367 ЦПК України.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, додаткові витрати у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені витрати, пов'язані з наданням їй юридичної допомоги при зверненні до суду у розмірі 400 грн.

В задоволенні решти позову, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що понесені позивачем витрати на лікування дитини, є обґрунтованими належними доказами та медичними документами, а тому ці витрати належать до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (хворобою), а тому відповідач зобов'язаний приймати участь у цих витратах та вважав за можливе стягнути з останнього на користь позивача додаткові витрати у розмірі 1/6 частини його заробітку, що буде достатнім та обґрунтованим для додаткового матеріального забезпечення неповнолітньої дитини.

В апеляційній скарзі, поданій 15 листопада 2017 року, ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.77-78).

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не вірно застосував положення ст.185 СК України стягуючи додаткові витрати у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, оскільки додаткові витрати мають стягуватися виключно в твердій грошовій сумі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, що з 22 серпня 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8), який розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 червня 2013 року (а.с.9).

Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 травня 2017 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 квітня 2017 року до повноліття дитини (а.с.11).

ОСОБА_5 перебуває на обліку у Комунальному закладі охорони здоров'я Кам'янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», знаходиться під наглядом сімейного лікаря, лікаря-невропатолога з діагнозом метаболічна кардіоміопатія, спазм аккомодації, ДЖВП, реактивний панкреатит, неврозоподібне захворювання, невроз нав'язливих рухів. За станом здоров'я дитина потребує частого приймання дорогостоячих медичних препаратів, проходження медичних обстежень і санаторно-курортного оздоровлення (а.с.36-38).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції установивши, що ОСОБА_5 є неповнолітньою особою, за станом здоров'я потребує участі батька у додаткових витратах, не визначив розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі відповідно до статті 185 СК України.

Отже, у справі, яка переглядається, суд неправильно застосував норми статей 185 СК України, що призвело до неправильного вирішення справи, та є підставою для скасування рішення суду відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду України № 6-1489 цс17 від 13 вересня 2017 року.

За таких обставин, переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року -скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров