Справа № 303/5190/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 грудня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів: Джуги С.Д., Куштан Б.П.,

секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 07 вересня 2018 року у справі №303/5190/18 (Головуючий: Куцкір Ю.Ю.), -

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_4, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності.

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення позову в якій просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на будинковолодіння АДРЕСА_1 Мукачівського району.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 07.09.2018 року заяву про забезпечення позову задоволено.

ОСОБА_1, який діє від імені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та відмовити в задоволенні заяви.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки такі відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Так, за змістом ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може зникнути, зменшитись, погіршитись або може бути відчуженим.

Позивачем пред'явлено позов в якому ставиться питання про визнання п.1 договору купівлі-продажу домоволодіння від 12.09.2011 року в частині придбання неповнолітньою ОСОБА_4 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 Мукачівського району; визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на 1/4 частини даного домоволодіння та скасування державної реєстрації. Оскільки майно, щодо якого ставиться питання про вжиття заходів забезпечення позову, є предметом спору, то існує обґрунтоване припущення, що вказане майно може бути відчужене. Тобто наявні, передбачені процесуальним законодавством підстави, для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що спір стосується лише 1/4 частини майна, а суд наклав арешт на все, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість накладення арешту лише на частину нерухомого майна. В даному випадку предметом спору є будинок, а тому накладення на нього арешту є обґрунтованим.

Також безпідставним є посилання апелянта на те, що судом при задоволенні заяви не вирішено питання про зустрічне забезпечення, оскільки таке питання ніким не ставилося.

Інші доводи апеляційної скарги щодо недоліків самої позовної заяви колегія суддів відхиляє, оскільки це не є предметом даного апеляційного оскарження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст.375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 149, 150, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 07 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: