Справа № 283/1116/18
Провадження №2/283/569/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2018 року Малинський районний суд Житомирської області під головуванням судді Саланди О.М., з секретарем судових засідань ОСОБА_1, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в місті Малині в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2018 року позивач звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 13.12.2017 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4, яка після розлучення проживає разом з позивачем і повністю перебуває на її утриманні. Згідно рішення Малинського районного суду Житомирської області від 15.11.2017 року з ОСОБА_3 стягуються на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно. Однак з самого свого народження дитина має захворювання вродженої вади розвитку хребта та спинного мозку, синдрому фіксованого спинного мозку, у звязку з чим дитина була визнана інвалідом дитинства (підгрупа А). У звязку з доглядом за дитиною ОСОБА_2 має можливість працювати лише неповний робочий день, за що отримує грошову винагороду у розмірі менше мінімальної заробітної плати. Дана сума грошових коштів витрачається на лікування дитини та на її постійну реабілітацію. Гроші, які сплачує відповідач у якості аліментів є незначними, оскільки дитина потребує постійного лікування та догляду. Позивач зазначає, що на даний час дитина ОСОБА_4 проходить реабілітацію, що потребує значних матеріальних витрат. Так, на проведення лікування доньки позивачем у травні місяці 2018 року було витрачено грошові кошти у розмірі 9477 грн. 35 коп., що підтверджується квитанціями на придбання ліків, залізничних квитків та корсету для дитини. В свою чергу відповідач працює неофіційно, має нерегулярний мінливий дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти та додаткові витрати на дитину у більшому розмірі, ніж визначено попереднім рішенням суду.

Отже, ОСОБА_2 просить змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання їх спільної доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 800,00 гривень до твердої грошової суми 1800,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 50% від понесених позивачем, документально підтверджених, додаткових витрат на утримання та лікування ОСОБА_4, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень.

В судове засідання ОСОБА_2 не зявилася. 02.10.2018 року через канцелярію суду представник позивача ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, 03.07.2018 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо зміни розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини з доводів, що наведені у відзиві.

Так, у відзиві відповідач зазначив, що вважає заявлені позивачкою вимоги необґрунтованими, безпідставними, значно перебільшеними, а докази, які надані ОСОБА_2, на думку відповідача, не відповідають дійсним обставинам справи з наступних підстав. Згідно судового наказу №0614/1439/2012 від 12.06.2012 року, виданого Малинським районним судом Житомирської області, відповідач має аліментні зобовязання на користь ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.05.2012 року. Відповідач сплачує аліменти добросовісно, заборгованості не має. Також він сплачує аліменти і на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованості не має. Незважаючи на ту обставину, що відповідач тривалий час офіційно не працевлаштований та не має постійного доходу, в силу своїх матеріальних можливостей він сплачує аліменти на двох дітей у повному обсязі. На даний час ОСОБА_3 не працює та на обліку в Малинській міській філії Житомирського обласного центру зайнятості не перебуває, виплата допомоги по безробіттю припинена ще з 29.01.2010 року. Тому на даний час відповідач не отримує будь-якої соціальної допомоги у звязку з безробіттям. Вказані обставини обумовлені тим, що ОСОБА_3 має незадовільний стан здоровя та досить тривалий час має тяжке захворювання легенів, у звязку з чим не має можливості працювати, оскільки робота за спеціальністю повязана з фізичною працею. Тому це потребує постійного лікування, коштів на яке у відповідача не вистачає. Тому останній на даний час знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Також, ОСОБА_3 зазначає, що позивачка у своєму позові не вказала на той факт, що вона отримує соціальну допомогу на дитину в розмірі 1631 грн. Крім того, відповідач не відмовлявся та не відмовляється на даний час від добровільної допомоги дитині окрім сплати аліментів в силу своїх матеріальних можливостей. Але постійно сплачувати аліменти в тому розмірі, в якому просить позивачка, він не в змозі. У своєму відзиві ОСОБА_3 просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Дослідивши обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач з 12 жовтня 2015 року перебували у шлюбі, який на підставі рішення Малинського районного суду Житомирської області від 13.12.2017 року було розірвано.

01 квітня 2016 року у сторін народилася дитина донька ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ТП №259328, актовий запис 1034. Батьком дитини у свідоцтві записано ОСОБА_3 (а.с.5).

Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою №739 від 16.05.2016 року, виданої виконкомом Малинівської сільської ради Малинського району Житомирської області (а.с.7).

Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як передбачено ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Щодо майнового становища відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з довідки Малинського районного комунального підприємства з технічної інвентаризації №349 від 12.09.2018 року, станом на 01.01.2013 року за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на 46/100 частин квартири №9, що розташована в м.Малині Житомирської області по вул. Героїв Малинського підпілля, буд.2, на підставі Свідоцтва про право власності на житло №63 від 04.12.2012 року (а.с.87).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №139647523 від 01.10.2018 року, виданої державним реєстратором виконавчого комітету Малинської міської ради ОСОБА_8, за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на земельну ділянку кадастровий номер :07:000:0182, площею 0,12 га, цільове призначення для індивідуального садівництва, що розташована на території Ворсівської сільської ради Малинського району Житомирської області (а.с.89).

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_3 в період з 01.01.2017 року по 26.09.2018 року здійснював перетин кордону, а саме: 10.02.2018 року на пункті пропуску Краківець здійснив виїзд з території України та 10.03.2018 року на пункті пропуску Краківець здійснив вїзд на територію України(а.с.91). Отже, відповідач протягом місяця перебував за кордоном.

При визначені розміру аліментів суд враховував і те, що відповідач має аліментні зобовязання на користь ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.05.2012 року.

В свою чергу, суд критично оцінює подану відповідачем довідку ЛКК № 265 від 12.06.2018 року, як підставу непрацездатності, з тих підстав, що дана довідка не містить відбитки печаток лікарів, які поставили підписи у даній довідці, а також з даної довідки вбачається, що ОСОБА_3 противопоказана важка фізична праця з переохолодженням, в той же час, відповідач не довів, що він не може знайти роботу, яка не передбачає важкої праці.

Суд також враховує, що відповідач офіційно не працевлаштований, що підтверджується копіями сторінок трудової книжки (а.с.43-44), а також те, що він не перебуває на обліку у Малинській міській філії Житомирського обласного центру зайнятості, що підтверджується довідкою №35 від 07.06.2018 року і те, що виплата допомоги по безробіттю була закінчена у 2010 році(а.с.45).

Однак суд не приймає до уваги твердження відповідача про його витрати на власне лікування, оскільки дані витрати не підтверджені жодними належними та допустими доказами.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При визначенні розміру стягуваних аліментів суд враховує те, що у звязку із постійним доглядом за дитиною, позивач може працювати лише неповний робочий день за що отримує заробітну плату меншу мінімальної, отже дохід позивача не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Також слід зазначити те, що згідно посвідчення № 112650, ОСОБА_4 є дитина-інвалід.

Згідно Епікризу №1076, виданого обласною комунальною установою Житомирський обласний перинатальний центр, Відділення постінтенсивного нагляду та виходжуванням недоношених дітей, дитина ОСОБА_4 має вроджену ваду розвитку хребта та спинного мозку (а.с.8).

Згідно магнітно-резонансної томографії, у ОСОБА_4 виявлені ознаки аномальних напівхребців грудного відділу хребта з кіфотичною деформацією хребта та стен озуванням хребетного каналу, ознаки діастематоміелії з складними кістковими змінами (а.с.10).

Згідно МРТ хребта, у ОСОБА_4 виявлена аномалія хребта (а.с.11).

Дане захворювання у дитини підтверджується і Консультативним висновком Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит» (а.с.12), випискою з історії хвороби №1763 Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит» (а.с.13), довідкою Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит» (а.с.14), Висновком лікарсько-консультативної комісії (а.с.15), консультативним висновком спеціаліста Житомирської обласної дитячої клінічної лікарні Житомирської обласної ради (а.с.17), випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.18).

На підтвердження матеріального становища позивача, слід зазначити про те, що в матеріалах справи присутня довідка, видана відділом освіти виконкому Малинської міської ради Житомирської області №46 від 05.06.2018 року, згідно якої ОСОБА_2 працює на посаді керівника гуртка в ЦНТТ та за період з грудня 2017 року по травень 2018 року їй нараховано заробітну плату в загальній сумі 10057,02 грн.(а.с.61).

Отже, середня заробітна плата позивач становить 1676 грн. на місяць, що складає менше розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, оскільки з 1 січня 2018 року такий розмір становить 1700,00 грн.

В свою чергу, прожитковий мінімум для дитини до 6 років з 1 січня 2018 року становить 1492 грн., а з 1 грудня 1626 грн.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст.3 Конвенції про права дитини, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, вчиняються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється турботі про інтереси дитини.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, права дітей на достатній життєвий рівень, а також внесені зміни до законодавства з метою захисту прав дітей, та те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині збільшення розміру стягнення з відповідача аліментів, призначених рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року на утримання дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1800 гривень 00 копійок, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Верховного Суду України від 03 травня 2018 року у справі №581/638/17-ц (провадження № 61-11279св18) Верховний суд зазначив, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватися. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів.

Окрім цього, суд враховує, що оскільки рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року стягнення аліментів визначено у твердій грошовій сумі, то державний виконавець відповідно до положень ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не наділений повноваженнями здійснити відповідні перерахунки.

Тобто, позивачка позбавлена можливості захистити свої права у інший, окрім судового, спосіб.

Згідно з роз'ясненнями п.23 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2, яка стосується стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 50% від понесених позивачем, суд хоче зазначити наступне.

Згідно ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

До участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами, можна притягати лише батьків дитини. Оскільки, як встановлено судом, у даному випадку позивач працює неповний робочий день у звязку з постійним доглядом за дитиною, а дитина ОСОБА_4 проходить реабілітацію, потребує постійного лікування, що в своєму результаті призводить до значних матеріальних витрат, позивачка не має змоги повністю утримувати доньку, а відповідач бере участь в утриманні останньої лише шляхом сплати аліментів, суд вважає за необхідне зазначити те, що дані вимоги можна вважати обґрунтованими, проте, форма у якій просить стягнути(в розмірі 50% від понесених позивачем додаткових витрат на утримання та лікування) є такою, що не ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Так, розмір додаткових витрат повинен визначатися від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину(разово, періодично або постійно). Розмір «50% від понесених позивачем додаткових витрат» на думку суду не є передбачуваним, оскільки, не передбачає чіткої суми, періоду та належного обґрунтування, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на утримання та лікування слід відмовити.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2, яка стосується стягнення з ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, як передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Однак, всупереч вищенаведених положень ЦПК України, позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів як на підтвердження надання правничих послуг, так і здійснення адвокатом витрат, необхідних для надання такої допомоги.

Як вбачається з квитанції до прибуткового ордера від 11.06.2018 року, підставою є: «участь у судовому засіданні».

Відповідно до акта виконаних робіт від 21.06.2018 року представник позивача надавав послуги у формі : надання консультації, підготовка позовної заяви та участь під час розгляду справи.

Враховуючи те, що надання консультації та підготовка позовної заяви не можна вважати участю у судовому засіданні слід зазначити, що квитанція до прибуткового ордера від 11.06.2018 року та акт виконаних робіт від 21.06.2018 року суперечать один одному в цій частині.

Також слід зазначити про те, що за загальними правилами акт виконаних робіт складається вже після виконаних робіт, а отже участь представника у судових засіданнях зазначених у акті виконаних робіт від 21.06.2018 року мала бути до його підписання. В свою чергу представник позивача приймав участь 19.07.2018 року, тобто, вже після підписання акта.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд не може прийняти в якості належних та допустимих доказів надання правничої допомоги квитанцію до прибуткового ордера від 11.06.2018 року та акт виконаних робіт від 21.06.2018 року, а тому відмовляє у задоволенні даних витрат, як необґрунтованих.

Також по справі слід провести розподіл витрат на оплату судового збору між сторонами в порядку, визначеному ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 13,81,84,141,263-265 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст.ст.180,184,191, 192 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Малинського районного суду Житомирської області від 15.11.2017 року.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 (ідентифікаційний номер 6, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_7, вул. 60-річчя Жовтня, 27) аліменти на утримання дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 01.04.2034 року.

У стягненні додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5) на користь держави 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

У задоволенні витрат на правничу допомогу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд Житомирської області протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: ОСОБА_9