Справа № 489/1257/17
Номер провадження 2/489/136/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Сироватка Т.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом , яким просив усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_5, ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_6.

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер його батько - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді частки домоволодіння АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємцем першої черги, спадкоємцями першої черги також є онуки - відповідачі, які мають право на спадкування за правом представлення, оскільки їх батько ОСОБА_7 - син спадкодавця, помер у 2006 році. Не зважаючи на те, що батько позивача останні роки свого життя тяжко хворів та потребував стороннього догляду, онуки ухилялися від надання йому необхідної допомоги, дідуся взагалі не відвідували та жодних коштів на ліки або інші потреби не надавали.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали через його безпідставність та необґрунтованість.

Вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 , дослідивши надані сторонами письмові докази, суд встановив таке.

Згідно Свідоцтв про народження ОСОБА_6 та ОСОБА_15 є батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до Свідоцтв про народження ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4

Тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є онуками ОСОБА_6 та ОСОБА_15.

Їх батько - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно Рішення Народного суду Ленінського району м. Миколаєва ОСОБА_6 належить на праві власності 53/100 домоволодіння АДРЕСА_1.

За вказаною адресою ОСОБА_6 проживав та був зареєстрований разом із дружиною - ОСОБА_15 , з 28.12. 1999 року.

ОСОБА_6 отримував пенсію за віком, розмір якої на час смерті складав 1598,71 грн.

ОСОБА_1 також проживає у будинку разом із сім`єю та зареєстрований за вказаною адресою з 04.03.1981 року.

ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_8.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 53/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є його син - позивач ОСОБА_1, та онуки - відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Останні спадкують майно після смерті діда за правом представлення.

Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї.

Так, відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

У встановленому законом порядку 13.05.2014 р. позивач звернувся до Другої ДНК з заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_6

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 01.03.2014 р. онуки померлого ОСОБА_6 - відповідачі також звернулись до нотаріуса ( ПН Миколаївського МНО Курганська В.П.) із заявами про прийняття спадщини після смерті дідуся та після смерті бабусі - ОСОБА_15

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

З системного аналізу норм ст. 5 ЦПК України ст.ст. 15, 1224 ЦК України витікає, що право вимоги щодо усунення від спадкування належить особі, яка сама є спадкоємцем відповідної черги, або коли її право на спадкування виникає після усунення негідного спадкоємця від спадкування.

Такий висновок ґрунтується на тому, що у разі усунення негідного спадкоємця спадщина має перейти до іншого за чергою спадкоємця.

При цьому, усунення від спадкування з цих підстав стосується лише конкретного випадку спадкового правонаступництва, а тому не має правового значення факт ненадання допомоги тому спадкодавцю, після якого негідний спадкоємець спадщину не приймав.

Згідно абзацу 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що його батько - ОСОБА_6 в останні роки свого життя тяжко хворів, знаходився в безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Позивач звертався до відповідачів з проханням про допомогу їх дідусеві, проте останні ухилялись від надання будь-якої допомоги спадкодавцю.

На підтвердження своїх доводів позивачем надано суду виписку із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_6 та опитано у якості свідка - лікаря ЦПМСД № 2 ОСОБА_9, який склав вказану виписку ( арк.129), та зі слів якого вбачається що 01.08.2013 року ОСОБА_6 переніс інсульт, з вересня 2013 року перестав вставати з ліжка, внаслідок чого потребував постійного стороннього догляду, який надавав виключно син - позивач по справі та ІНФОРМАЦІЯ_6 помер від хронічної серцево - судинної недостатності.

Відповідно до відповіді Центру первинної медико-санітарної допомоги № 2 на запит суду від 03.08.2017, 23.01.2018 року, амбулаторна карта ОСОБА_1, 1929 р.н. в ЦПМСД № 2 - відсутня та надати свідчення про звернення та лікування не можливо (арк.111).

Суд критично ставиться до тверджень лікаря про допомогу хворому лише з боку сина, оскільки хвороба мала тяжкий перебіг невеликий проміжок часу до дати смерті, та лікар не мав змоги особисто спостерігати за усіма родичами хворого, виготовив виписку за проханням позивача - ОСОБА_1, який постійно проживав у будинку разом із батьком та амбулаторна карта знаходилась у нього на зберіганні.

Також висновок лікаря про причини смерті не узгоджується з довідкою № 2593, згідно якої ОСОБА_6 помер через внутрішньочеревневу кровотечу, нетравматичний розрив селезінки, наявність злоякісного новоутворення у правій легені з метастазами (арк.101).

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8 також вказали на те, що доглядав за хворим батьком перед його смертю син - позивач по справі.

Проте суд вважає, що піклування позивача про спадкодавця свідчить про міцність родинних відносин, характер та ступень спілкування, моральні зобов'язання, які є етичними нормами, а не про наявність підстав для зміни черговості спадкування після його смерті.

Відповідачами, на підтвердження своїх заперечень надані докази, серед яких Свідоцтво про поховання, згідно якого 27.10.2013 року здійснено підпоховання матері позивача - ОСОБА_15 до сина ОСОБА_7, яке було видане на ім`я ОСОБА_3

Отже, судом встановлено, та цей факт не спростовував позивач по справі, що відповідачі - ОСОБА_3 та її брат - ОСОБА_5 здійснювали догляд за бабусею до часу її смерті, спілкувались, навідували, приносили продукти, ліки, надавали допомогу по господарству та поховали її своїм коштом.

Але, ОСОБА_6 мешкав разом із дружиною - ОСОБА_15 в одному будинку, вони вели спільне господарство, він помер - ІНФОРМАЦІЯ_6 менш ніж через місяць після її смерті -ІНФОРМАЦІЯ_8.

Тому, твердження позивача, що відповідачі не відвідували дідуся, не надавали допомогу та взагалі не спілкувались останніми роками , спростовуються вищенаведеним встановленим фактом, що також зазначали свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 опитані у судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі надані докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо усунення відповідачів від права на спадкування після смерті їх дідуся не можуть бути задоволені, оскільки позивачем не доведено, що відповідачі ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік її потребував.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 293, 313-314 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про усунення від права спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 20.03.2018 р.

Суддя: Н.С.Тихонова