Справа №568/1013/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 р. м.Радивилів Рівненської області

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі:

суддя Мельник Д.В.,

секретар судового засідання Єрмійчук Я.Р. ,

за участю:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача адвокат ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

представник відповідача адвокат ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_3 з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 22.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

У своїй позовній заяві та в поясненнях позивач ОСОБА_3 вказала, що з відповідачем на протязі двох років спільно не проживають, примирення між ними неможливе. ОСОБА_1 просить, в разі розірвання шлюбу, залишити їй шлюбне прізвище. На даний момент їх спільна дитина проживає з позивачкою та є здоровою. ОСОБА_1 не працює, її доходи є періодичними. Відповідач допомагає дитині, несистематично, одягом, іграшками. На даний момент вона не отримувала будь-яких відрахувань із заробітної плати відповідача. ОСОБА_1 просить не стягувати із відповідача понесені нею судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позов та в поясненнях позов визнав частково. Він згідний на розірвання шлюбу із позивачкою. Відповідач згідний сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі четвертої частини своїх доходів добровільно, шляхом відрахування частки заробітної плати за його заявою на підприємстві. ОСОБА_3 не згідний сплачувати аліменти з моменту подання заяви до суду. ОСОБА_3 має постійне місце роботи і згідний сплачувати аліменти з моменту винесення рішення. Зі слів відповідача, він постійно допомагає матеріально дитині, купляє необхідний одяг, речі та іграшки.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали суду подібні пояснення на предмет того, що відповідач ОСОБА_3 надає дитині матеріальну допомогу та регулярно спілкується з нею.

Дослідивши докази по справі та встановивши інші фактичні обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково із слідуючих підстав.

Так, у відповідності до свідоцтва про шлюб, між громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було укладено шлюб, який зареєстрований 25.06.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції у Рівненській області за актовим записом № 52. Після укладення шлюбу, дружині було присвоєно прізвище чоловіка, а саме ОСОБА_3 (а.с.5).

Під час розгляду справи по суті, сторони визнали, що шлюбні відносини подружжя є фактично розірваними, так як на протязі двох років вони разом не проживають. Відповідно до ч.1 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя суперечить їхнім інтересам, збереження шлюбу є неможливим, тому його необхідно розірвати.

Приймаючи рішення про розірвання шлюбу, суд керується нормами ст.24 Сімейного кодексу України(далі СК України) про те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається

Відповідно до норм ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Також судом встановлено, що до укладення шлюбу з відповідачем, позивачка іменувалася прізвищем ОСОБА_8 (а.с.5,7). Згідно з нормами ст. 113 СК України, особа, яка змінила свої прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу й надалі іменуватися цим прізвищем.

Позивачка та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами, про те, що спільна дитина постійно проживає з позивачкою ОСОБА_1.(а.с. 12).

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, беручи до уваги дослідженні письмові докази щодо батьківства відповідача до його неповнолітнього сина, який проживає з позивачкою, суд приходить до висновку про наявність у ОСОБА_3 обов'язку щодо утримання своєї дитини.

Згідно ч.3 ст.181,ч.1 ст.184 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Визначаючи розмір стягуваних з відповідача аліментів, суд керується ст.182 СК України та враховує матеріальне становище позивача та відповідача, як платника аліментів. Так, під час розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 немає постійного місця роботи. Відповідач ОСОБА_3 має постійне місце роботи (а.с.13).

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, обов'язок по здійсненню таких витрат лягає на обох батьків, у зв'язку з чим, при визначенні розміру аліментів має враховуватись участь кожного з батьків у таких витратах.

Норми ч.2 ст. 182 СК України вказують на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п'ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, вважаючи на дослідженні докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 22.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Дослідженні судом письмові докази ( товарні чеки, накладна) та електронні докази, підтверджують обставини надання відповідачем у добровільному порядку матеріальної допомоги своїй дитині та участь у її вихованні шляхом спілкування з нею (а.с. 27-32). При цьому, суд бере до уваги імперативні норми ч.3 ст.181,ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України про те, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову у певний спосіб за вибором того з батьків, з ким проживає дитина.

Згідно з нормами п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до пункту 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільняються від сплати судового збору під час розгляду цивільної справи позивачі у справах щодо стягнення аліментів. Норми ч.6 ст.141 ЦПК України вказують на те, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачка ОСОБА_1 просить суд не стягувати з відповідача на її користь судові витрати по справі. Вважаючи на норми ст. 13 ЦПК України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства (розпорядження учасниками справи своїми правами на власний розсуд), суд не стягує з відповідача, на користь позивача, судові витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.24, 112, 113, 180, 181, 182, 183, 184 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12,13,82,133-142,258,263-265 Цивільного процесуального кодексу України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

задовільнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 25.06.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції у Рівненській області за актовим записом № 52.

Надати позивачці ОСОБА_1 право, після розірвання шлюбу, й надалі іменуватися прізвищем ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 22.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення, в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 22.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття, в межах одного місячного платежу, допустити до негайного виконання.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, але суд вирішив питання про їх права , свободи, інтереси та обов'язки до апеляційного суду Рівненської області через Радивилівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 16.03.2018 року.

Суддя Д.В.Мельник