Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 645/2440/16-ц

провадження № 61-22236св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), СімоненкоВ. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Акціонерна компанія «Харківобленерго», виконуючий обов'язки голови правління Акціонерної компанії «Харківобленерго» Яворський Володимир Георгійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерної компанії «Харківобленерго» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 липня 2016 року у складі судді Сілантьєвої Е. Є. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Карімової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Акціонерної компанії «Харківобленерго» (далі - АК «Харківобленерго»), виконуючого обов'язки голови правління АК «Харківобленерго» Яворського В. Г. про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі наказу від 01 листопада 2007 року № 475к ОСОБА_4 було прийнято на роботу в АК «Харківобленерго» на посаду заступника начальника управління кадрів.

Позивач зазначала, що за час роботи ніяких нарікань з боку адміністрації підприємства до неї не було. Наказом від 21 квітня 2016 року № 186к позивача було звільнено із займаної посади у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України.

Позивач вважала своє звільнення незаконним, оскільки наказом АК «Харківобленерго» від 15 лютого 2016 року № 186 «Про зміни в штатному розкладі компанії» затверджено новий штатний розклад, у якому посада заступник начальника управління кадрів була виключена (ліквідована).

Відповідач повідомив позивача про зміну істотних умов праці шляхом вручення їй 16 лютого 2016 року попередження про зміну істотних умов праці, в якому зазначалося, що її посада ліквідується та вводиться посада інженера 2-ої категорії/групи по роботі з персоналом Харківських міських електричних мереж, на якій їй було запропоновано працювати, також зменшувався оклад.

У зв'язку з отриманою інформацією про заплановані зміни істотних умов праці та відсутністю відомостей в тому числі про підстави її проведення, а також інформації про нову посаду інженера 2-ї категорії (права та обов'язки), яка пропонувалася позивачу, нею двічі: 01 та 21 березня 2016 року було подано до відповідача заяви з метою отримання відповідної інформації, необхідної для прийняття виваженого рішення щодо погодження або непогодження на зміну істотних умов праці.

21 квітня 2016 року о 10.03 год. позивач була ознайомлена з наказом № 186к про її звільнення із займаної посади, в якому містилося формулювання причин звільнення: у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (пункт 6 частина перша статті 36 КЗпП України).

Після звільнення, а саме 26 квітня 2016 року позивач отримала відповідь на заяви з доданим документом - посадовою інструкцією інженера 2-ї категорії групи по роботі з персоналом. Позивач зазначає, що такі дії відповідача могли переслідувати єдину мету - унеможливити отримання погодження позивача на нову посаду, що мало б наслідком продовження її роботи в компанії.

Наказ від 15 лютого 2016 року № 186к, який вона неодноразово просила надати, позивач отримала після звільнення. У цьому наказі зазначено, що посада, яку обіймала позивач (заступник начальника управління кадрів) була ліквідована і введена нова посада інженера 2-ї категорії, однак це не підтверджує наявність зміни істотних умов праці позивача.

Таким чином, позивач вважала, що в АК «Харківобленерго» не відбулося змін умов праці, тим більше істотних, а відбулася підміна понять під час проведення процедури скорочення штату. При цьому, такі дії відповідача були обґрунтовані тим, що у зв'язку з запланованою приватизацією АК «Харківобленерго» через Фонд державного майна України, звільнення працівників з ініціативи роботодавця не допускається.

Позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ від 21 квітня 2016 року № 186к про звільнення ОСОБА_4 з посади заступника начальника управління кадрів АК «Харківобленерго» у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України; поновити ОСОБА_4 на посаді заступника начальника управління кадрів АК «Харківобленерго»; стягнути з АК «Харківобленерго» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 22 квітня 2016 року до дня поновлення на посаді; стягнути з АК «Харківобленерго» на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 20 000,00 грн як компенсацію моральної шкоди; покласти на службову особу, винну в незаконному звільненні, обов'язок покрити шкоду, заподіяну АК «Харківобленерго» у зв'язку з оплатою ОСОБА_4 часу вимушеного прогулу.

Позивач вважала, що зазнала моральну шкоду, яка полягає у глибині душевних страждань, яких позивач зазнала у зв'язку з тривалою (понад два місяці) протиправною поведінкою щодо неї самої, оскільки тривалий час безперервно і сумлінно працюючи у відповідача, займаючи керівну посаду, пов'язану з вирішенням кадрових питань, в тому числі і звільнення працівників, тобто будучи обізнаною щодо впровадження у виробництво змін істотних умов праці, про підстави і порядок звільнення працівників, позивач особисто відчула несправедливість і упередженість зі сторони відповідача, яка супроводжувалася нехтуванням правових норм, її прав та підміною понять, видаванням одних обставин за інші тощо; ігнорування її заяв щодо надання додаткової інформації, несвоєчасне надання документів за її запитами.

Внаслідок зазначених дій у позивача порушився звичайний уклад життя внаслідок необхідності усвідомлення, що вона звільнення із займаної посади і більше не матиме той склад життя, який існував до звільнення, усвідомленням необхідності доведення незаконності дій відповідача, погіршенням стану здоров'я, викликаного душевними переживаннями, втратою нормальних дружніх зв'язків і спілкування з попереднім трудовим колективом тощо.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 липня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ АК «Харківобленерго» від 21 квітня 2016 року № 186к про звільнення ОСОБА_4 з посади заступника начальника управління кадрів АК «Харківобленерго» у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника управління кадрів АК «Харківобленерго».

Стягнуто з АК «Харківобленерго» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 квітня до 07 липня 2016 року у сумі 32 057,50 грн. Стягнуто з АК «Харківобленерго» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у сумі 2 000,00 грн. Стягнуто з АК «Харківобленерго» на користь держави судовій збір у розмірі 551,20 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване порушенням права позивача на працю, оскільки неможливо вважати належним повідомленням з дотриманням конституційних гарантій на працю ненадання адміністрацією роботодавця наказів, посадових інструкцій для можливості ознайомлення працівника із обов'язками за запропонованою новою посадою; відповідач не надав доказів того, що позивач відмовилась від продовження роботи в нових умовах, відповідної письмової заяви працівника про згоду чи про відмову від продовження роботи; зміна посади позивача із звуженням її повноважень та зменшення заробітної плати при залишенні без змін змісту трудового договору, без змін в організації виробництва та умов праці у цьому випадку не може вважатися зміною істотних умов праці.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції помилково вважав, що у цьому випадку не відбулося зміни істотних умов праці, такий його висновок не є належним чином обґрунтованим і спростовується наявними у справі доказами про зміну штату кадрового органу компанії, де на той час працювала позивач, зміну повноважень позивача за новою посадою і зменшенням розміру її посадового окладу. Однак така помилка суду має формальний характер, оскільки не вплинула на остаточні висновки суду про незаконність звільнення, які належним чином вмотивовані, ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах, яким суд надав належну оцінку і в цілому правильно застосував вищевказані норми матеріального права.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АК «Харківобленерго» просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, змінити судові рішення та відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач була повідомлена про зміну істотних умов праці шляхом надання письмового попередження; суди не зазначили, яку норму закону порушив відповідач та які правові норми підлягають застосуванню у цих правовідносинах.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 частини першої статті 36 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Суд встановив, що з 01 листопада 2007 року ОСОБА_4 працювала на посаді заступника начальника управління кадрів АК «Харківобленерго».

ОСОБА_4 була звільнена із займаної посади у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України (наказ від 21 квітня 2016 року № 186к).

Наказом АК «Харківобленерго» від 15 лютого 2016 року № 186 «Про зміни в штатному розкладі компанії» у зв'язку з виробничою необхідністю та з метою приведення штатного розкладу управління кадрів у відповідність до Положення про управління кадрів АК «Харківобленерго» з 22 квітня 2016 року було затверджено новий штатний розклад управління кадрів згідно з додатком до цього наказу.

Суди встановили, що з витягів зі штатного розкладу АК «Харківобленерго» по управлінню кадрів встановлено, що на час роботи позивача в управлінні кадрів працювали: начальник управління, заступник начальника управління, п'ять провідних інженерів, інженер, два інженери 1-ої категорії, п'ять інженерів 2-ої категорії. Станом на 01 липня 2016 року у відділі управління кадрами працює начальник управління, п'ять провідних інженерів, п'ять інженерів 1-ої категорії, два інженера 2-ої категорії.

Згідно з актом від 16 лютого 2016 року заступник начальника управління кадрів ОСОБА_4 була попереджена про зміну істотних умов праці, а саме про найменування посади та розміру посадового окладу з 22 квітня 2016 року, від підпису якого вона відмовилася. В акті також вказано, що за закінченням двох місяців з моменту вручення цього попередження відбудеться виведення зі штатного розкладу управління кадрів посади заступника начальника управління з посадовим окладом 12 756,00 грн та введення посади інженера 2-ої категорії групи по роботі з персоналом Харківських міських електричних мереж з посадовим окладом 7 998,00 грн.

На виконання зазначених змін директор по кадрам та соціальним питанням 18 лютого 2016 року звернувся до голови профспілкового комітету АК «Харківобленерго» щодо запланованих змін у штатному розкладі управління кадрів АК «Харківобленерго»: було запропоновано створення груп за напрямками діяльності підрозділів компанії та відповідні переведення працівників управління кадрів до цих груп. При цьому відбувалося виведення зі штатного розкладу таких посад: заступник начальника управління, провідний інженер, чотири посади інженерів 2-ї категорії, інженер. Також у листі зазначалось, що за рахунок виведення вищезазначених посад з'явиться реальна можливість підвищити кваліфікаційну категорію та посадові оклади 6 працівникам управління кадрів, які за обсягами виробничого навантаження, стажем роботи та особистими характеристиками об'єктивно потребують відповідного заохочення.

У результаті розгляду звернення адміністрації АК «Харківобленерго» до профспілкового комітету компанії про надання згоди на зміну штатного розкладі управління кадрів, яке призведе до зміни істотних умов праці заступника начальника управління кадрів компанії ОСОБА_4, рішенням президії профспілкового комітету від 29 лютого 2016 року була надана згода адміністрації компанії на зміну умов її трудового договору.

Суди встановили, що позивач на адресу відповідача 01 та 21 березня 2016 року надавала заяви для отримання інформації, необхідної для прийняття рішення щодо погодження або непогодження на зміну істотних умов праці. Станом на момент звільнення позивача таку інформація вона не отримала. Відповідь на інформацію щодо умов праці на запропонованій посаді, ОСОБА_4 отримала тільки 26 квітня 2016 року, тобто після звільнення.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Звільнений без законних підстав або з порушенням установленого порядку працівник не поновлюється на попередній роботі лише у випадку, коли поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до наданої відповідачем довідки про заробітну плату ОСОБА_4 та Порядку її середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 квітня до 07 липня 2016 року становить 32 057,50 грн.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суди попередніх інстанцій встановили, що порушення законних прав працівника ОСОБА_4 завдало їй моральних страждань, пов'язаних з вимушеними матеріальними труднощами, душевними переживаннями, додатковими зусиллями для забезпечення свого побуту і достатнього матеріального становища родини.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з яким також погодився суд апеляційної інстанції, врахував обставини справи, бездоганну роботу ОСОБА_4 у відповідача протягом тривалого часу, характер порушення її прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, що заслуговує на відшкодування за рахунок компанії - відповідача у розмірі 2 000,00 грн.

Надання керівництвом компанії інформації про зміну посадових обов'язків, що становило зміну істотних умов праці, стосується зміни суттєвих умов договору і тому має визначальне значення для отримання від працівника згоди на продовження роботи в нових умовах, що відповідно до частини четвертої статті 32 КЗпП України є необхідною умовою припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 цього Кодексу.

Встановивши, що відповідач порушив передбачений частиною четвертою статті 32 КЗпП України порядок звільнення, не повідомивши про повний зміст змін істотних умов праці, оскільки у цьому випадку крім зміни розміру оплати праці змінився обсяг посадових обов'язків і найменування посади позивача, а також врахувавши те, що ненадання керівництвом компанії для ознайомлення позивачу ОСОБА_4 посадової інструкції інженера 2-ї категорії групи по роботі з персоналом Харківських міських електричних мереж унеможливило вчасне прийняття позивачем обґрунтованого рішення продовжити або відмовитись від продовження роботи на новій посаді, чим на неї було покладено надмірний тягар, правильно застосувавши норми матеріального права, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову частково.

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги про те, що суди не зазначили, яку норму закону порушив відповідач та які правові норми підлягають застосуванню у цих правовідносинах.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач була повідомлена про зміну істотних умов праці шляхом надання письмового попередження не знайшли свого підтвердження, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій, повну інформацію про умови праці на запропонованій посаді позивач отримала лише після звільнення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерної компанії «Харківобленерго» залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик