Справа № 2-з/593/3/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Бережанський районний суд Тернопільської області

"06" березня 2018 р. м. Бережани Тернопільської області

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Німко Н.П., перевіривши дотримання вимог статті 151 ЦПК України при поданні заявником ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 05 березня 2018 року звернулася до суду із заявою про забезпечення позову й просить суд «…накласти арешт на автомашину марки Мерседес-Бенц, моделі спринтер 316 CDI, 2000 року випуску, двигун 2684, зареєстрованого в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі Тернопільської області 17.10.2014 року, накласти арешт на автоприцем марки ТА-НО моделі VO 2016 року випуску, зареєстрованого 10.06.2017 року в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі Тернопільської області та накласти арешт на автопричеп марки ПВ моделі ОІБ, 2008 року випуску, зареєстрованого в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі 26.08.2008 року».

В обґрунтування заяви зазначено, що 18 липня 1998 року в Підвисоцькій сільській раді між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, який не розірваний. На даний час виникло питання про поділ їх спільного майна. Вказала, що за час спільного проживання подружжям було придбано таке майно: автомобіль марки Мерседес-Бенц, моделі Спрінтер 316 CDI, 2000 року випуску, двигун 2685, зареєстрований в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі Тернопільської області 17.10.2014 року, автопричеп марки ТА-НО моделі vo. 2016 року випуску, зареєстрований 10.06.2017 року в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі Тернопільської області та автопричеп марки ПВ моделі ОІБ, 208 року випуску, зареєстрований в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі 26.08.2008 року. Розподілити майно в добровільному порядку на усну вимогу позивачки відповідач відмовився. З метою забезпечення позовних вимог і недопущення реалізації оспорюваного майна просить накласти арешт на вказане вище майно.

Зазначена заява подана одночасно з позовом, поданим ОСОБА_1 05 березня 2018 року до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, але до відкриття судом провадження у цивільній справі за таким позовом.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, прийшов до висновку, що вона підлягає поверненню заявнику, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд розглядаючи заяву про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини 2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред»явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч.1 ст.153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що вказана заява не в повній мірі відповідає вимогам статті 151 ЦПК України, а саме:

-у порушення вимог п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, в заяві не зазначено доказів в підтвердження обставин, якими заявниця обґрунтувала необхідність забезпечення позову, а саме в підтвердження того, що є можливою реалізація оспорюваного майна до вирішення справи в суді. Також не зазначено жодного доказу, що підтверджують обставину, якою позивачка обґрунтувала необхідність звернення до суду із такою заявою, а саме, що між сторонами є спір щодо поділу майна подружжя і що відповідач на усну вимогу позивачки відмовився розділити таке майно в добровільному порядку;

-у порушення вимог п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України, в заяві не зазначено пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на суперечності у заяві щодо відомостей про майно, на яке заявниця просить накласти арешт. Так, в описовій частині заяви вказано: «Автомобіль марки Мерседес-Бенц, моделі Спрінтер 316 CDI, 2000 року випуску, двигун 2685, котрий зареєстрований в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі, Тернопільської області 17.10.2014 року », однак в прохальній частині заяви заявниця просить накласти арешт на: «... автомашину марки Мерседес-Бенц, моделі спринтер 316 CDI, 2000 року випуску, двигун 2684, зареєстрованого в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі Тернопільської області 17.10.2014 року».

В описовій частині заяви вказано: «Автопричеп марки ТА-НО моделі vo. 2016 року випуску, зареєстрованого 10.06.2017 року в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі Тернопільської області» , однак в прохальній частині заяви заявниця просить накласти арешт на: «…автоприцем марки ТА-НО моделі VO 2016 року випуску, зареєстрованого 10.06.2017 року в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі Тернопільської області».

В описовій частині заяви вказано : « автопричеп марки ПВ моделі ОІБ, 208 року випуску, зареєстрованого в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі 26.08.2008 року, однак в прохальній частині заяви заявниця просить накласти арешт на: «автопричеп марки ПВ моделі ОІБ, 2008 року випуску, зареєстрованого в Підгаєцькому регіональному сервісному центрі 26.08.2008 року».

Одночасно суд констатує, що заявницею не вказано номерні ( реєстраційні) знаки , як автомобіля, так і автопричепів, щодо яких висунуто вимогу арешту, що фактично унеможливлює прийняття з цього приводу судового рішення, оскільки за таких обставин об»єкт арешту не є індивідуалізованим.

Враховуючи викладене, заява підлягає поверненню заявнику, оскільки вона не в повній мірі відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.

Суд також вважає за доцільне розяснити заявнику, що відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі повернення заяви або скарги, сплачена сума судового збору може бути повернена за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.149-150, 153, 260, 353-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до відкриття провадження у справі, повернути заявниці, як таку, що не відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом пятнадцяти днів з дня її отримання безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області, в порядку, передбаченому статтями 353-355 ЦПК України з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_3