Справа № 211/3500/17
Провадження № 2/211/268/18
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

за відсутності: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ПАТ «Акцент-Банк»

розглянувши в м. Кривому Роз цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до Фізичної особипідприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання правочину недійним, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_2, вказавши, що 25.09.2014 року уклала з відповідачем ОСОБА_3 № 006 (далі - ОСОБА_3). За Договором відповідач як виконавець зобовязався передати у власність позивачу товар, а позивач зобовязується прийняти та оплатити вартість прийнятого товару. Загальна вартість товару становить 8 000,00 грн.

На виконання зобовязань з оплати товару, який мав бути поставлений за Договором позивачу, останній уклав у присутності відповідача з Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі ПАТ «Акцент-Банк») кредитно-заставний договір № АВН0RX135050005 від 25.09.2014 року. Відповідно до умов цього договору ПАТ «Акцент-Банк» надало позивачу кредит у сумі 7 006,22 грн. та перерахувало їх на поточний рахунок відповідача № 6246, відкритий у ПАТ «Акцент-Банк».

Отримавши грошові кошти у сумі 7 006,22 грн. відповідач у супереч умовам Договору не поставив товар у 14-денний строк, який встановлений п. 2.1 Договору. Позивач у телефонному режимі звертався до відповідача з питаннями щодо строку поставки, відповідач запевняв, що матеріали поставить найближчим часом. Після спливу 14 днів відповідач взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки.

Розуміючи, що відповідач не має наміру виконувати свої договірні зобов'язання, позивач звернулася до відповідача з заявою від 09.10.2014 р., в якій вимагала розірвати договір у зв'язку з тим, що відповідач не поставив товар у визначений Договором строк та з претензією від 16.10.2014 р., у якій вимагала від відповідача розірвати договір та повернути ПАТ «Акцент Банк» грошові кошти, які даний банк перерахував на поточний рахунок відповідача. Однак, відповідач залишив дані вимоги без відповіді.

Станом на момент подачі позову відповідач не поставив товар та не повернув попередню оплату.

Позивач звертався до правоохоронних органів з метою притягнення відповідача до відповідальності, але посадові особи Дзержинського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області та прокуратури Дзержинського району м. Кривого Рогу не знайшли в діях відповідача складу злочину, а лише зазначили, що правовідносини між сторонами Договору регулюються цивільним законодавством.

Дані обставини призвели до звернення позивача до суду за захистом своїх прав, тому позивач просить визнати ОСОБА_3 від 25 вересня 2014 р. № 006 таким, що був вчинений під впливом обману.Застосувати наслідки недійсності правочину та зобов'язати відповідача повернути до ПАТ «Акцент Банк» грошові кошти у сумі 7 006,22 грн. які ПАТ «Акцент Банк» перерахувало на поточний рахунок Відповідача № 6246, відкритий у ПАТ «А-БАНК», МФО 307770.

Крім того, відповідачем позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у хвилюванні та стресі від недобросовісної поведінки відповідача. Моральну шкоду позивач оцінює у 20 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 до суду не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином відповідно до чинного законодавства.

Представник ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог так як позивач не надала достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Розглядати справу за відсутності представника ПАТ «Акцент-Банк».

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій реакції.

У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України у новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 25.09.2014 року між ОСОБА_1, як замовником, та ФОП ОСОБА_2, як виконавцем, укладено ОСОБА_3 № 006, за умовами п.1 якого виконавець зобов'язався передати у власність замовника товар, а замовник зобовязується прийняти та оплатити вартість прийнятого товару. Загальна сума договору 8 000 грн. ОСОБА_3 містить підпис позивача та відбиток печатки ФОП ОСОБА_2 з його підписом (а.с. 5, 6 копія договору).

25.09.2014 р. ОСОБА_1 було оформлено Заяву Позичальника № АВН0RX135050005 до ПАТ «Акцент-Банк». Відповідно до умов цієї заяви ПАТ «Акцент-Банк» надав позивачу кредит у сумі 7 006,22 грн. та перерахувало їх на поточний рахунок відповідача № 6246, відкритий у ПАТ «Акцент-Банк»(а.с. 7-8 копії заяви, графіку, довідки).

Згідно п.2.1 Договору строк постачання протягом 14 днів з моменту укладення договору.

Статус відповідача як ФОП зареєстровано Камянською міською радою Дніпропетровської області 10.04.2014 року, номер запис №2 223 863, код діяльності згідно КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (а.с. 17, 18 - інформація).

Так як в оговорений у Договорі строк товар відповідачем не було поставлено, позивач 09.10.2014 року звернулася до останнього з заявою про розірвання договору та письмовою претензією (а.с. 9, 10 копії заяви, претензії).

Також позивач звернулася до правоохоронних органів з метою притягнення відповідача до відповідальності, але Дзержинський РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області та прокуратура Дзержинського району м. Кривого Рогу не знайшли в діях відповідача складу злочину та зазначили, що правовідносини між сторонами Договору регулюються цивільним законодавством (а.с. 11, 12 копії ).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст.230 ЦК України є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Ці обставини визначені в ч.1 ст.229 ЦК України. Обман може полягати в тому, що сторона неправдиво заперечує наявність обставин, що можуть бути перешкодою для вчинення правочину, або в тому, що вона замовчує їх існування. Суб'єктивною ознакою дій сторони, що ввела іншу сторону в оману, є умисел на введення в оману.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9 визначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Правочини, які вчиняються під впливом обману належать до оспорюваних правочинів, а тому наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Правочини, вчинені під впливом обману щодо обставин, що мають істотне значення, є недійсними, оскільки не відповідають загальним підставам дійсності правочинів, зокрема ч.3 ст.203 ЦК України, оскільки внутрішня воля учасника правочину не відповідає її зовнішньому прояву - волевиявленню учасника, яке сформоване під впливом обману. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що обман насправді мав місце, тобто надати докази, які б свідчили про істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Згідно узагальнення Верховного Суду України «Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», викладених у листі від 24.11.2008, правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента як мотиву правочину не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.ст. 76, 77 ЦПК України.

Матеріалами справи підтверджено, що 25.09.2014 року між ОСОБА_1, як замовником, та ФОП ОСОБА_2, як виконавцем, укладено ОСОБА_3 № 006, даний договір підписаний сторонами і позивач з умовами договору ознайомилася. Позивач, пред'явивши позов про визнання недійсним договору з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, та виклавши при цьому обставини і посилання на наведені правові норми, не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність умислу в діях відповідача щодо введення її в оману щодо істотних обставин, що мали значення для укладення договору.

Враховуючи ту обставину, що стороною позивача не доведено наявності умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, а також самого факту обману, суд приходить до висновку про відсутність підстав визнавати договір № 006 вчиненим під впливом обману та застосовувати наслідки недійсності правочину.

Також суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000 грн. з огляду на відсутність правових підстав для її стягнення в рамках зобов'язальних відносин, пов'язаних з виконанням Договору, який відповідачем взагалі не був виконаний.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст. 23, 1167 ЦК.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

За п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону «Про захист прав споживача» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно ст. 1 "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Відповідно до ст. 711 ЦК шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

В той же час позивач в обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди посилається на те, що невиконання відповідачем замовлення призвело до того, що банк пред»являє претензії до неї з приводу оплати кредиту і полягає у душевних стражданнях, тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Крім того, вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від позову про визнання Договору вчиненим під впливом обману та застосування наслідків недійсності правочину тому ця вимога не підлягає задоволенню і з цих підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,суд,

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до Фізичної особипідприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання правочину недійним, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_4