Справа № 146/70/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"17" квітня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, -

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, в якому просить стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, кімн. 4 Могилів-Подільського району Вінницької області, на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дидити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду та аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача.

Даний позов обґрунтовано наступним.

16 лютого 2016 року сторони зареєстрували шлюб у відділлі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Могилів-Подільському Могилів-Подільського району Вінницької області.

Від проживання у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в свідоцтві про народження якого сторони записані батьками. Неповнолітня дитина в даний час проживає із позивачкою. Надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач в добровільному порядку не бажає.

Крім того, позивачка зазначила, що на даний час вона не працює, оскільки здійснює догляд задитиною до досягнення нею трьохрічного віку.

Відповідач матеріально забезпечений і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини, але оскільки сторони не дійшли згоди про добровільну сплату аліментів, тому з даним позовом позивачка вимушена звернутися до суду.

Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ухвали суду від 05 лютого 2018 року по справі відкрито провадження у справі за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копію позовної заяви та ухвалу суд від 05 лютого 2018 року відповідач отримав 17 квітня 2018 року, що підтверджується матеріалами справи.

Позивачка отримала ухвалу про відкриття провадження у справі 17 квітня 2018 року, що підтверджується матеріалами справи.

Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило.

Відзив від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8ст.178 ЦПК України).

Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,то, відповідно до вимог ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 16 лютого 2016 року між стронами було зареєстровано шлюб у відділлі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Могилів-Подільському Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с.7).

Від спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в свідоцтві про народження якого сторони у справі записані батьками (а.с.8).

З довідки № 26, виданої 16 січня 2018 року виконавчим комітетом Марківської сільської ради Томашпільського району вбачається, що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1 (а.с.9).

Таким чином ОСОБА_2 зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Враховуючи, що відповідач зобовязаний утримувати дитину до досягнення повноліття, приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, суд вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити повністю та визначити розмір аліментів в розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд приходить до наступного висновку з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 2 та 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох річного віку. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тобто, дана норма передбачає виникнення у дружини-матері права на утримання від чоловіка (аліментів) до досягнення дитиною трьохрічного віку за наявності сукупності обставин, передбачених вказаною статтею, зокрема й можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 на даний час не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, відповідач інших аліментних зобов'язань не має, суд вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку в озмірі ? частини всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення ОСОБА_1 трьохрічного віку.

Відповідно до ч.1 ст.79, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Позовну заяву ОСОБА_1 предявлено до суду 18 січня 2018 року, відповідно починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, -у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму. Отже, якщо станом на 1 січня 2018 року прожитковий мінімум становив 1762 грн, тому ставка судового збору в даній справу становитиме 704,80 гривень.

Таким чином з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню в доход держави 704,80 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статями 180-182, 191, 198-200 СК України, статями 12, 13, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 258, 263, 264, 265, 268,354, 430 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, кімн. 4 Могилів-Подільського району Вінницької області, військовослужбовця ВЧ А3211 на користь ОСОБА_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання неповнолітього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18 січня 2018 року.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, кімн. 4 Могилів-Подільського району Вінницької області, військовослужбовця ВЧ А3211 на користь ОСОБА_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 і аліменти на утримання утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку в в розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача, щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 трьохрічного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду - з 18 січня 2018 року до 04 листопада 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 704,80 гривень (сімсот чотири гривні 80 копійок) судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5