ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/4232/15-ц

провадження № 22-ц/4809/77/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Гончар В. В.,

учасники справи :

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк»,

представник позивача за довіреністю - Анохіна Ольга Олексіївна,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2,

представник відповідача за довіреністю - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2018 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2018 року у складі судді Шевченко І.М. у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову Банк зазначав, що між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 6543380 від 25 червня 2008 року та додаткові угоди до нього. Відповідно до умов укладеного договору Банк надав, а відповідач отримала кредит у розмірі 60000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 25 червня 2022 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 25 червня 2008 року укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 6543726, відповідно до якого відповідач передала Банку в іпотеку будинок по АДРЕСА_1 (перейменовано у м. Кропивницький), що належить на праві власності іпотекодавцю. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 25 травня 2015 року, яка становить 32 769,98 доларів США , з яких: 27 729,78 доларів США заборгованість за кредитом; 5 040,20 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; крім того - 5 777,53 доларів США сума пені за порушення строків виконання зобов?язань за кредитним договором; 600 доларів США штраф за порушення обов'язків, передбачених п.4.3.2.- 4.3.6. кредитного договору; 45 875,20 грн. штраф за порушення обов?язків щодо поновлення дії договорів страхування. Банк просив суд стягнути з ОСОБА_2 його користь вказану заборгованість за кредитним договором (т.1,а.с.2-4).

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до Банку про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів.

Зазначала, що між нею та Банком 25 червня 2008 року укладено кредитний договір № 6543380 із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів - фізичних осіб. За умовами договору їй надані кредитні кошти в сумі 60 000 доларів США, строк погашення до 25 червня 2022 року зі сплатою 13,99 процентів річних за користування кредитними коштами. Також було укладено договір іпотеки № 6543726 від 25 червня 2008 року, посвідчений нотаріально. Вважає кредитний договір недійсним з тих підстав, що істотна умова договору щодо порядку видачі та погашення кредиту не відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України. Пунктом 2.3.2 кредитного договору передбачено, що надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку НОМЕР_2, який відкривається банком для обліку сум, наданих позичальнику, на картковий рахунок позичальника № НОМЕР_3, відкритий у валюті кредиту. Але вказаний рахунок позичальнику не відкривався. В порушення умов кредитного договору кредитні кошти не були перераховані на картковий рахунок позичальника, відкритий у валюті кредиту. Банк використовує рахунки для прийняття від неї коштів для повернення кредиту, два з яких не передбачені умовами договору. Рахунки, зазначені Банком, не є рахунками клієнта. Поточний рахунок для видачі кредиту в іноземній валюті не відкривався. Банк не мав права на використання рахунків на приймання від фізиної особи готівки в іноземній валюті на рахунок, відмінний від поточного, це є грубим порушенням Інструкції про касові операції в банках України та Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України. Вважає, що недійсність умов договору щодо видачі та погашення кредиту є підставою недійсності кредитного договору в цілому, оскільки без шляхів видачі та погашення кредиту кредитний договір неможливо виконувати.

Крім того, кредитний договір було підписано нею під впливом обману з боку Банку, оскільки в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» Банк при укладенні кредитного договору не надав їй повну необхідну достовірну інформацію про умови кредитування, ціну, способи розрахунку, про переваги та недоліки існуючих на час укладення договору схем кредитування. Наданим на її звернення висновком незалежного аудитора підтверджується, що реальна процентна ставка за даними, що містяться у додатку № 1 кредитного договору та договору складає 16,068 процентів, у той час, як у п.1.3 кредитного договору зазначено процент у розмірі 13,99 процентів річних, що тягне за собою здорожчання кредиту на 86 668,58 доларів США. Якби їй було відомо про це при укладенні договору, то вона не погодилася б укладати кредитний договір. Приховання під час укладення кредитного договору Банком від неї повної та об?єктивної інформації щодо реальної відсоткової ставки, що призводить до збільшення абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку вона мала б сплатити - є на її думку, обманом з боку Банку. Недійсне зобов?язання не підлягає забезпеченню,тому вважає, що недійсність кредитного договору спричиняє недійсність і договору іпотеки. Просила визнати недійсним кредитний договір від 25 червня 2008 року, укладений між нею та Банком а також нотаріально посвідчений договір іпотеки від 25 червня 2008 року, зареєстровано в реєстрі № 1930 (т.1,а.с.52-54). Пізніше уточнила зустрічний позов, в якому зазначила, що Банк не виконав свої зобов?язання за кредитним договором, не надав їй кредит ні через касу Банку, ні на її поточний рахунок, який так і не відкрив (т.2, а.с.15-22).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2018 року відмовлено у задоволені позову ПАТ «Перший Український Міжнародний банк». Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсними кредитний договір № 6543380 від 25 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «ПУМБ», та договір іпотеки № 6543726 від 25 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Банком (т. 3, а.с. 69-78).

Відмовляючи у задоволенні позову Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходив з того, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами видачу кредитних коштів відповідачці в сумі 60 000 доларів США, Банком не надано належних та допустимих доказів щодо заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором.

Задовольняючи зустрічний позов, суд виходив з того, що укладення кредитного договору відбулось під впливом обману, банк приховав важливу інформацію з метою отримання прихованого прибутку, що є умислом в діях банку. Крім того, Банк приховав від ОСОБА_2 повну та об?єктивну інформацію щодо реальної відсоткової ставки, що призводить до збільшення абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, що також є обманом з боку Банку. Суд вважав зустрічний позов обгрунтованим та доведеним.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2018 року стягнуто з Банку на користь ОСОБА_2 судові витрати за проведення судової економічної та почеркознавчої експертиз (т. 3 а.с. 79-80).

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду першої інстанції та додаткове рішення з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Банку в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Посилається на те, що 24 червня 2008р. між ОСОБА_2 та ПАТ «ПУМБ» було укладено Договір № 6577995 «Про випуск банківської платіжної карти і здійснення операцій з її використанням». Банківська платіжна картка була отримана ОСОБА_2 24 червня 2008 року у відділенні №1 в м. Кіровоград філії ЗАТ «ПУМБ» в м. Дніпропетровськ після підписання Договору про картковий рахунок. Суд не врахував, що кредитні кошти відповідно до умов кредитного договору відповідач отримала саме на картковий рахунок, відкритий на підставі укладеного 24 червня 2008 року договору. Факт отримання кредитних коштів, їх використання та заборгованість за кредитом підтверджується заявами ОСОБА_2 від 21 травня 2009 року, 29 травня 2009 року, 25 червня 2009 року, 06 червня 2011 року, 07 липня 2014 року та 07 травня 2014 року, в яких відповідач зобов'язувалась погасити заборгованість. Також факт отримання кредитних коштів підтверджується оборотно-сальдовою відомостю по кредитному договору за період з 25 червня 2008 року по 04 червня 2015 року, яка була надана суду. Розрахунок заборгованості, наданий Банком свідчить, що відповідач дійсно отримала в кредит грошові кошти та деякий час здійснювала їх поверенння Банку, але не у повному обсязі, що стало підставою для звернення з позовом до суду. Всі операції за кредитним договором, а також те, як саме нараховувались санкції, відображено в розрахунку заборгованості, що не було проаналізовано судом першої інстанції (т. 3 а.с. 89-92).

ОСОБА_2 не надала суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження (т.3,а.с.139-140), 30 липня 2018 року призначено судове засідання на 22 серпня 2018 року (т.3,а.с.142), відкладено на 03 жовтня 2018 року (т.3,а.с.149).

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду, 08 жовтня 2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено суддю-доповідача та склад колегії суддів для розгляду справи (т.3, а.с 160,161).

09 жовтня 2018 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 07 листопада 2018 року (т.3, а.с.161-162), у справі оголошена перерва і призначено судове засідання на 05 грудня 2018 року (т.3,а.с.175-176).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Банку підтримав доводи апеляційної скарги на рішення суду та на додаткове рішення.

ОСОБА_2 та її представник заперечили проти цих доводів і просили рішення суду першої інстанції та додаткове рішення залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З урахуванням вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.264 ЦПК УКраїни під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зазначеним нормам процесуального права рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 25 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі ПАТ «ПУМБ»), та ОСОБА_2, було укладено кредитний договір № 6543380. За умовами пункту 1.1. вказаного договору банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 60 000,00 доларів США, а позичальник зобов?язалась використати кредит за цільовим призначенням: для придбання нерухомості - будинку АДРЕСА_1; сплатити банку 13,99 процентів річних за користування кредитом та повернути кредит не пізніше 25 червня 2022 року.

Пунктом 2.3.2 кредитного договору передбачено, що надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку у відділенні № 1 м.Кіровоград філії ПУМБ в м.Дніпропетровськ, який відкривається Банком для обліку сум, наданих позичальнику в кредит за цим договором, на картковий рахунок позичальника, відкритий у валюті кредиту у Відділенні № 1 м. Кіровоград філії ПУМБ в м.Дніпропетровськ, що відкривається позичальнику Банком.

Відповідно до умов п.2.3.2.1 кредитного договору відкриття, обслуговування та закриття карткового рахунку позичальника, зазначеного в п.2.3.2 цього договору, здійснюється відповідно до умов договору про відкриття банківського рахунку та чинного законодавства України. Датою надання кредиту вважається дата списання коштів в валюті кредиту з позичкового рахунку, вказаного в п.2.3.2 цього договору (п.2.3.3. договору).

За умовами пункту 3.1.3 кредитного договору проценти за користування кредитом повинні сплачуватися позичальником у строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим у Додатку № 1, який підписується сторонами та є невід?ємною частиною цього договору.

В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 25 червня 2008 року укладено договір іпотеки № 6543726, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П. за реєстровим № 1930. Відповідно до п. 1.2.1.1 договору іпотеки ОСОБА_2 передала в іпотеку будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 25 червня 2008 року.

25 вересня 2009 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 8092419 до кредитного договору № 6543380 від 25 червня 2008 року, якою доповнено кредитний договір пунктом 1.3.1: за умови належного виконання позичальником зобов?язань, передбачених цим договором на період з 25 вересня 2009 року по 24 березня 2010 року включно процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі 0,01 процентів річних. У випадку порушення позичальником зобов?язань з повернення кредиту чи сплати процентів або інших зобов?язань, встановлених договором, процентна ставка за користування кредитом повертається до розміру, встановленого в п.1.3. цього договору, а з 25 березня 2010 року встановлюється у розмірі 15,59 процентів річних; відповідно змінено Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (т.1,а.с.15-19).

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтями 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підтвердження порушення відповідачем умов кредитного договору Банк надав розрахунок заборгованості станом на 25 травня 2015 року та на вимогу суду першої інстанції кредитну справу ОСОБА_2.

Відмовляючи в задоволенні позову Банку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції вважав позовні вимоги Банку недоведеними належними та допустимими доказами, вважав обґрунтованим зустрічний позов ОСОБА_2 про недійсність кредитного договору та іпотечного договору.

Вказуючи на невідповідність спірного договору про надання кредиту вимогам Закону України »Про захист прав споживачів», судом першої інстанції в основу рішення покладено доводи відповідача та висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 27 грудня 2017 року, в якому зазначено: сукупна вартість кредиту по кредитному договору складає 145 589,87 доларів США, реальна процентна ставка становить 17,06 процентів (т.3, а.с.5-28) та є вищою від визначеної договором процентної ставки за користування кредитом,що не відповідає Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, документальні підтвердження надання кредиту відсутні. Також суд прийняв до уваги висновок експерта № 836 судово-почеркознавчої експертизи від 02 червня 2016 року, яким встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2: в інформації про умови та сукупну вартість кредиту, додаток № 2 до кредитного договору, в інформаційному листку по продукту «Житло в кредит», у договорі страхування від 25 червня 2008 року, виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_2 (т.2, а.с.146).

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За положеннямит статей 626, 628 ЦК україни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1ст.638 ЦК України).

Відповідно до ч.1ст.203ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов?язань позичальника, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення між сторонаи кредитного договору та додаткових угод, банки зобов?язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуваннм процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг , а також інших фінансових зобов?язань споживача.

Відповідно до ст.217 ЦК україни недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Встановивши на підставі висновку експерта почеркознавчої, судової економічної експертизи ті обставини, що банком не була надана позивачу повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту у частині, що стосується реальної процентної ставки, яка 1,47 % вище зазначеної у графіку платежів, суд першої інстанції при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності даних щодо введення відповідача в оману, відсутності доказів того що одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ст.230, ч.1 ст.229 ЦК) безпідставно дійшов висновку прло наявність правових підстав для визнання договору недійсним у цілому, не встановивши обставини, які могли мати наслідком недійсність договору загалом.

Судом залишено поза увагою, що сама позивач не заперечує факту підписання нею кредитного договору, додаткової угоди до договору від 25 вересня 2009 року, договору іпотеки, укладення страхових договорів, що вона підтвердила факт отримання нею коштів за договором в сумі 60 000 доларів США, підтвердила, що за вказані кошти відповідно до умов договору придбала у власність житловий будинок, з 25 червня 2008 року по 24 березня 2014 року, тобто більше п?яти років з моменту укладення спірного договору, а також після підписання додаткової угоди до нього, здійснювала платежі на виконання умов кредитного договору з урахуванням внесених за згодою сторін змін.

Також суд не врахував та не дав належну оцінку умовам кредитного договору, якими передбачено видачу кредиту шляхом перерахування коштів в іноземній валюті з позичкового рахунку банку на картковий рахунок позичальника.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердила, що на кошти надані Банком, вона придбала житловий будинок. 60 000 доларів США їй було перераховано на картковий рахунок, потім вона здійснила обмін валюти та придбала житло.

В ході розгляду справи суду не були надані відповідачем докази на спростування презумпції правомірності правочину в цілому, зокрема не спростовано, що при укладенні договору про надання кредиту відповідач діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилась з умовами договору, визначивши характер правочину і всі його істотні умови.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крцм випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності ії визнання.

Відповідач не заперечувала факту укладення кредитного договору, додаткової угоди до вказаного договору та виконання нею протягом певного періоду умов договору і додаткової угоди до нього.

На підтвердження підстав позову, Банком надано укладений 24 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ПУМБ» договір банківського (карткового) рахунку, за яким клієнт виявляє бажання, а Банк відкриває картковий рахунок та договір № 6577995 від 24 червня 2008 року «Про випуск банківської платіжної карти та здійснення операцій з її використанням» (т.2, а.с.197 205-207, т.3, а.с.112- 113, 114-115). Надано квитанції та прибуткові касові ордери на підтвердження виконання умов кредитного договору відповідачем щодо повернення кредиту (т.1, а.с.73-107), договори страхування майна відповідно до умов договору іпотеки (т.2,а.с.108-118).

Доводи відповідача про те, що істотна умова договору: порядок видачі та погашення кредиту не відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, банк не відкрив поточний рахунок, не надав первинних бухгалтерських документів, які б відображали на відповідних рахунках і субрахунках бухгалтерського обліку видачу їй кредитних коштів з каси банку, порушення Банком порядку видачі готівки в іноземній валюті, не відображення Банком зменшення суми кредиту внаслідок внесення більшої суми на погашення чергового платежу, стосуються порядку та умов виконання кредитного договору, а не його укладення, тому не можуть бути підставами для визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

У випадку сплати процентів за користування кредитом у більшому розмірі, ніж той, що передбачений умовами договору, позичальник має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів.

Оскільки висновки суду про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову та відсутність підстав для задоволення первісного позову Банку не відповідають обставинам справи, до вказаних висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову та про задоволення частково позову Банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов?язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Згідно зчастиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 3.5.7 кредитного договору від 25 червня 2008 року передбачено, що Банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або частини кредиту разом із розрахованими процентами, а позичальник, відповідно, зобов?язаний виконати таку вимогу Банку у випадках, передбачених договорами, якими забезпечується виконання зобов?язань позичальника за цим договором, а також при настанні будь-якої з подій, зокрема: затримання сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом порівняно з умовами цього договору на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; несплати позичальником більше однієї виплати за цим договором, яка перевищує п?ять відсотків від суми кредиту (т.1,а.с.9).

Вимогу Банку про дострокове повернення кредиту разом зі сплатою процентів за користування кредитом позичальник згідно пункту 3.5.8 кредитного договору, зобов?язаний виконати в строк не пізніше тридцяти календарних днів з дня її отримання.

Матеріалами справи підтверджується, що Банк звернувшись з вимогою від 26 листопада 2014 року до відповідача про усунення порушення основного зобов?язання та про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом, направленою відповідачу рекомендованим повідомленням і отриманою відповідачем особисто під розпис 04 грудня 2014 року (т.1,а.с.19,20,21,22), використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповіднодо статті 1048 ЦК україни.

Такими діями Банк, як кредитор, на власний розсуд змінив умови основного зобов?язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Оскільки у зв?язку з пред?явленням Банком вимоги до відповідача про дострокове повернення кредиту, строк дії договору змінився, положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК україни, за якими проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Вказана правова позиція висловлена у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18 Великої Палати Верховного Суду.

Наданим Банком розрахунком заборгованості за кредитним договором, довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором № 6543380 від 25 червня 2008 року, підтверджується, що відповідач з 25 червня 2008 року по 24 березня 2014 року повністю сплатила проценти за користування креитом за вказаний період, після чого припинила виконувати зобов?язання за кредитним договором.

Розрахунок Банку щодо розміру заборгованості відповідачем в установленому законом порядку не спростовано.

В засіданні апеляційного суду відповідач підтвердила, що після 24 березня 2014 року припинила сплачувати кошти на повернення кредиту через різке підвищення курсу долара та погіршення її матеріального стану.

Доказів того, що Банком не враховані будь-які здійснені нею до 24 березня 2014 року на погашення кредиту платежі, відповідачем не надано.

Вимогу Банку про дострокове повернення кредиту відповідач у строк до 03 січня 2015 року не виконала. Тому за таких обставин, з відповідача на користь Банку підлягає до стягнення заборгованість всього в розмірі 31326,57 доларів США, що за офіційним курсом Національного банка України складає 880903,15 грн., з яких: 27729,78 доларів США заборгованість по тілу кредита та 3596,79 доларів США проценти за користування кредитом, нараховані за період з 25 березня 2014 року по 03 січня 2015 року.

Оскільки вважається, що у зв?язку із достроковою вимогою Банку настав строк виконання договору у повному обсязі, право кредитора нараховувати проценти, неустойку (пеня, штраф) припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов?язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Проте такі вимоги Банком не завлялися.

Тому вимоги Банку про стягнення з відповідача на його користь нарахованих процентів за період після 03 січня 2015 року по 25 травня 2015 року, пені, штрафів за порушення умов кредитного договору, задоволенню не підлягають.

Крім того, за умовами кредитного договору розмір пені розраховується з розміру облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством не передбачено встановлення облікової ставки НБУ для іноземної валюти.

У зв?язку із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення, підлягає скасуванню і додаткове рішення суду від 11 травня 2018 року.

У зв?язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову, витрати, понесені на проведення судових експертиз, відповідачці, не відшкодовуються.

Керуючись ст.268, п.2 ч.1ст. 374, ст.376, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2018 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 11 травня 2018 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (04070, м.Київ, вул.Андріївська, 4, ) заборгованість по кредитному договору від 25 червня 2008 року за період з 25 березня 2014 року по 03 січня 2015 року в сумі 31 326,57 доларів США, що за офіційним курсом Національного банка України складає 880903,16 грн. з яких : 27729,78 дол.США - тіло кредиту, що складає 779761,42 грн. та 3596,79 дол.США - проценти за користування кредитом, що складає 101141,74 грн..

В решті позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 10 грудня 2018 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко