Постанова

Іменем України

05 червня 2018 року

м. Київ

справа №301/1895/17

провадження № 61-1394св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крат В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - адвокат ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 вересня 2017 року в складі судді Даруди І. А. та на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2017 року в складі колегії суддівГотри Т. Ю., Бисаги Т. Ю., Собослоя Г.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач указувала, що з 20 жовтня 2007 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 08 вересня 2016 року шлюб між ними розірвано.

Зазначала, що у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина відповідач не надає, просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1400 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 3 150 грн.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 вересня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошові сумі в розмірі 1400 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1260 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення аліментів на дитину, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі.

Стягуючи з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1260 грн, суд першої інстанції виходив із того, що Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлює обмеження обрахунку витрат на вчинення дій поза судовим засіданням, до яких не відносяться надання первинної консультації адвокатом і вивчення та аналіз матеріалів справи.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності підстав для стягнення з відповідача витрат в сумі 630 грн за попередню консультацію адвокатом та 1260 грн за вивчення та аналіз адвокатом матеріалів справи, оскільки такі витрати не доведені позивачем.

У січні 2018 року представник позивача адвокат ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх судових інстанцій в частині відмови в задоволенні позову про стягнення правової допомоги в сумі 1890 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про обмеження обрахунку витрат на вчинення дій поза судовим засіданням, до яких в тому числі належать попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, яка склала 1 годину, вивчення і аналіз матеріалів справи - 2 години, та висновки апеляційного суду про недоведеність витраченого адвокатом часу з надання вказаної правової допомоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не ґрунтуються на нормах статей 1, 2 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного оскарження є рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог про стягнення правової допомоги за первинну консультацію та вивчення матеріалів справи. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому не переглядаються в касаційному порядку.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суди встановили, що 07 вересня 2017 року ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 уклали договір про надання правової допомоги, згідно з яким адвокат взяв на себе зобов'язання по наданню правової допомоги з приводу представництва інтересів та захисту законних прав клієнта у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів. Обсяг і вартість наданої правової допомоги, згідно з пунктом 3 договору, визначається у розрахунку, який є невід'ємним додатком до цього договору.

Згідно з розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу на попередню консультацію адвокат витратив 1 годину, що становить 630 грн, на вивчення та аналіз матеріалів справи про стягнення аліментів він витратив 2 години, що становить 1260 грн, на підготовку та складання процесуальних документів (позовна заява) у справі про стягнення аліментів він витрати 2 години, що становить вартість 1260 грн, а разом 3150 грн.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 79 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат за надання адвокатом консультації та аналіз і вивчення документів у справі, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що адвокат не довів, що на попередню консультацію він витратив одну годину, на вивчення і аналіз документів на п'яти аркушах - 2 години.

Суди розглянули дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що висновки судів попередніх судових інстанцій є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не ґрунтуються на нормах Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», спростовуються наданими сторонами доказами та встановленими судами обставинами у справі.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат