Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 392/900/16-ц

провадження № 61-19070 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., ЧернякЮ. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

представник позивача - ОСОБА_4;

відповідач - ОСОБА_5;

представник відповідача - ОСОБА_6;

третя особа - Березівська сільська рада Маловисківського району Кіровоградської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 рокуу складі судді Березія Ю. А. та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Кіселика С. А., Суровицької Л. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Березівська сільська рада Маловисківського району Кіровоградської області,про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_5, який є власником суміжної земельної ділянки та житлового будинку АДРЕСА_2, займається розведенням домашніх тварин (свиней). Відстань від сараю, в якому відповідач утримує домашніх тварин, до належного йому будинку становить близько 2 метрів, у зв'язку з чим його та його родину турбують неприємні запахи, шумове забруднення.

Березівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області за його заявою було проведено обстеження належних їм земельних ділянок, за результатами якого встановлено порушення відповідачем правил добросусідства, вимог ЗК України та запропоновано перенести саж, де утримуються свині, від чого відповідач відмовився. Такими неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди.

У зв'язку з наведеним, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд зобов'язати відповідача перенести господарські будівлі і споруди, а саме: сарай, літній сарай, гноянку, які розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_2, не менше як на 8 метрів від житлового будинку, який належить йому та розташований по АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зобов'язання ОСОБА_5 припинити розведення, вирощування та відгодівлю свиней на свинофермі; стягнути з ОСОБА_5 на його користь 50 тис. грн на відшкодування завданої неправомірними діями відповідача моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

У серпні 2016 року ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що йому належить будинок АДРЕСА_2, який є суміжним із житловим будинком АДРЕСА_1, належним ОСОБА_3, який забруднює ґрунтові води на своїй і на його земельних ділянках, чим порушує його право вільно користуватись своїм майном та створює перешкоди у користуванні земельною ділянкою, оскільки вбиральня та стічна яма на його земельній ділянці розташовані з порушенням санітарних норм та правил.

Ураховуючи викладене ОСОБА_5 просив суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, зобов'язавши його перенести житловий будинок на відстань 3 метрів від його межі, вбиральню та стічну яму на відстань не менше 7 метрів від його межі.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 10 тис. грн на відшкодування витрат на правову допомогу, судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп. на користь держави. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 порушив правила добросусідства, на вимоги позивача та сільської ради, комісія якої встановила порушення, не реагував, проте на час розгляду справи ОСОБА_5 виконав вимоги компетентної комісії, тому підстав зобов'язувати його припинити діяльність, пов'язану з розведенням свиней, немає. Відтак, наявні підстави для стягнення моральної шкоди, розмір якої визначено судом з урахуванням вимог розумності та справедливості. Підстави для задоволення зустрічного позову відсутні, так як вимоги ОСОБА_5 суперечать частині першій статті 5 ЦК України, оскільки в обґрунтування зустрічного позовувін посилався на нормативний акт, який набрав чинності після того, як було збудовано житловий будинок та вбиральня, які він вимагає перенести.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської областівід 24 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року змінено в частині розміру стягнення витрат на правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 5 тис. грн на відшкодування витрат на правову допомогу. Рішення суду в частині вирішення позову ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_5 при розміщенні сажу для утримання поголів'я свиней не дотримався санітарно-захисної зони, унаслідок чого права ОСОБА_3 було порушено. Той факт, що під час розгляду справи відповідач сам усунув ці порушення, не виключають його відповідальності за завдання моральної шкоди. Розмір моральної шкоди суд визначив з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу, апеляційний суд визначив згідно з вимогами частини першої статті 88 ЦПК України 2004 року, врахувавши участь адвоката у судових засіданнях, складання процесуальних документів, представництво в інших органах щодо збору доказів у справі та граничний розмір компенсації.

У травні 2018 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не довів факту завдання йому моральної шкоди, а суди при ухваленні рішення не з'ясували наявність вказаної моральної шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями відповідача та вини останнього в її завданні. Крім того, при вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу суди не врахували, що позивачем до суду першої інстанції не надано доказів, які б підтверджували кількість годин, витрачених для надання правової допомоги по справі та акт виконаних робіт.

Надана до суду апеляційної інстанції копія акту прийому-передачі до договору про надання правової допомоги від 24 січня 2017 року не обґрунтовує розмір витрат на правову допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 ЦПК України 2004 року правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги; така особа допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. При розгляді справи в суді першої інстанції позивач не заявляв клопотання про допуск адвоката ОСОБА_4 до участі у справі у якості особи, яка надає йому правову допомогу. Отже, адвокат ОСОБА_4 фактично приймала участь при розгляді цієї справи в якості представника, вартість послуг якого відповідно до чинного законодавства не може бути стягнена з іншої сторони у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_5, який є власником суміжної земельної ділянки та житлового будинку АДРЕСА_2, утримує свиногосподарство.

30 жовтня 2013 року та 18 травня 2016 року ОСОБА_3 звертався до голови Березівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області із заявою про недотримання ОСОБА_5 правил добросусідства, оскільки він займається розведенням домашніх тварин (свиней) у великій кількості, що спричиняє неприємні запахи і шум.

Згідно з актами обстеження земельної ділянки від 9 листопада 2013 року та 9 червня 2016 року комісією Березівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської областівстановлено порушення власником домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_5 правил добросусідства та запропоновано йому прибрати свинарник від межі та зробити саж у сторону свого двору. Зазначені вимоги ОСОБА_5 не виконав.

У ході розгляду справи ОСОБА_5 розібрав господарську будівлю для утримання свиней та літню площадку для вигулу тварин, які були розташовані біля межі з домоволодінням ОСОБА_3, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 30 серпня 2016 року.

Відповідно до довідки начальника Маловисківської районної державної лікарні ветеринарної медицини Кіровоградської області від 12 вересня 2016 року № 66 за період з 1 серпня 2015 року по 1 серпня 2016 року ОСОБА_5 було видано 16 ветеринарних документів щодо продажу м'яса 16 свиней.

Листом головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області від 22 серпня 2016 року № 853 підтверджено, що свинопоголів'я ОСОБА_5 внесено до реєстру свиногосподарств Маловисківського районуКіровоградської області та нараховує 18 голів свиней.

За змістом положень частин першої-третьої, п'ятої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Частинами першою та другою статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до Санітарних правил та норм облаштування та експлуатації малих ферм для утримання тварин (худоби, птахів, звірів) у населених пунктах УРСР від 1 жовтня 1989 року об'єкт для утримання свиней від 10 до 250 голів свиней має статус малої тваринницької ферми, санітарно-захисна зона від малої тваринницької ферми до житлової забудови при поголів'ї до 15 свиней становить 25 м, до 30 свиней - 50 м.

Таким чином, утримання свиней від 10 і більше голів передбачає створення малої тваринницької ферми на підставі рішень відповідних органів з її розміщенням за територією житлової забудови, у виробничій зоні населеного пункту або на спеціально наданій земельній ділянці.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи спір суди, вірно застосувавши наведені вище положення ЦК України та ЗК України, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_5 порушив правила добросусідства з ОСОБА_3, оскільки утримував свиногосподарство, яке нараховує більше 10 голів свиней, в господарських будівлях, розташованих на відстані 2-7 метрів від житлового будинку ОСОБА_3, що створювало для нього незручності у користуванні належною йому власністю (неприємні запахи, шумове забруднення). При цьому розмір моральної шкоди судами визначено згідно поданим сторонами доказам та з урахуванням положень статей 23, 1167 ЦК України, врахувавши вимоги розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідач протягом трьох років відмовлявся усунути порушення, а той факт, що під час розгляду справи відповідач усунув ці порушення не виключає його відповідальності за завдання позивачу моральної шкоди.

Також є вірним висновок апеляційного суду про те, що судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 88 ЦПК України 2004 року). Відтак, змінюючи рішення суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд правильно визначив розмір витрат на правову допомогу з урахуванням участі адвоката в судових засіданнях (а.с. 74, 117, 155-156 т. 1), складанні процесуальних документів (а.с. 233 т. 1), представництва в інших органах щодо збору доказів у справі та граничного розміру компенсації.

Посилання касаційної скарги на те, що позивач не заявляв клопотання про допуск адвоката ОСОБА_4 до участі у справі у якості особи, яка йому надає правову допомогу, а тому такі витрати не підлягають стягненню з відповідача, й суд не постановив ухвалу про допуск такої особи до участі у справі, безпідставні, оскільки правова допомога надавалась адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги (а.с. 73 т. 1), є докази сплати таких витрат (а.с. 112 т. 1), що відповідає вимогам статей 56, 84 ЦПК України 2004 року. При цьому посилання на статтю 56 ЦПК України 2004 року безпідставні, так як зазначена норма права розташована у параграфі 2 Глави 4 Розділу І ЦПК України 2004 року, яка регулює участь у справі інших учасників цивільного процесу, тоді як представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 - діяла як його представник згідно зі статтею 38 ЦПК України 2004 року і відноситься до осіб, які беруть участь у справі (параграф 1 Глави 4 Розділу І ЦПК України 2004 року).

Доводів для скасування судових рішень в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 касаційна скарга не містить.

У зв'язку з викладеним доводи касаційної скарги є безпідставними.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк