Справа № 467/540/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі судді Висоцької Г.А., вивчивши матеріали цивільної справи № 467/540/18 за позовом ОСОБА_1 до голови Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_2 та голови Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_3 про визнання протиправними дій голови Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, визнання протиправними дій посадових осіб Арбузинського районного суду Миколаївської області та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2018 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла цивільна справа № 467/540/18 з ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25 травня 2018 року про визначення підсудності даної справи за Вознесенським міськрайонним судом відповідно до положень ч.1ст.26 ЦПК України, оскільки відповідачами є голова Арбузинського районного суду Миколаївської області та голова Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.

З позовної заяви вбачається, що в червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до Арбузинської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не передання йому земельної ділянки за договором оренди землі від 01.06.2006 року, № 0406003, зареєстрованої в книзі записів державної реєстрації договорів оренди Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області.

Цивільна справа № 467/666/17ц за вищезазначений позовом перебувала в провадженні суддів зазначеного суду, які заявивли собі самовідвід, який був задоволений. Після унеможливлення утворення нового складу суду, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області було визначено передати справу до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області для розгляду по суті.

Дана цивільна справ перебувала в провадженні кількох суддів Южноукраїнського міського суду Миколаївської області суду і після задоволення як відводів так і самовідводів і наступного направлення до апеляційної інстанції, ухвалою від 10.01.2018 року Апеляційного суду Миколаївської області була повернута до суду. Головою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_2 в порушення п.2 ч 1 ст 31 ЦПК України направлено справу до Арбузинського районного суду Миколаївської області, де апарат суду під керівництвом голови суду ОСОБА_3 в порушення положень щодо авторозподілу знов вніс всіх суддів для визначення складу суду і розгляду справи № 467/666/17ц.

Допущені при автоматизованому розподілі справ порушення процесуального законодавства головами зазначених судів заважають здійсненню судочинства, тому їх дії є незаконними, такими, що спричинили йому моральну шкоду, яку оцінює в 100 000 грн., просив стягнути з Южноукраїнського міського суду Миколаївської області та Арбузинського районного суду Миколаївської області по 50 000 грн.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд прийшов до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте в зазначених в позові випадках між позивачем та суддями та судами (відповідачами) такі правовідносини не виникають, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Такі спори не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України, тобто суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до ст. 125 КонституціїУкраїни в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України і особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції», тому громадяни можуть реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (ст. ст. 126, 129 Конституції України).

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень ч. 1 ст. 2, пп. 1, 7, 9 ч. 1 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень ст. ст. 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Також у Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред'являються їм у зв'язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися у інший спосіб.

Таким чином, у відкритті провадження у такій справі слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 186, 258-260 ЦПКУкраїни, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до голови Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_2 та голови Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_3 про визнання протиправними дій голови Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, визнання протиправними дій посадових осіб Арбузинського районного суду Миколаївської області та стягнення моральної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: Висоцька Г.А.