АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/21/17 Головуючий І інстанції: Іванова І.В.
Провадження № 22ц/790/680/18 Суддя-доповідач: Кісь П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кіся П.В.,

- Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2017 року (суддя Іванова І.В.) у цивільній справі № 639/21/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про вселення власника в квартиру,-

встановив:

04.01.2017 року ОСОБА_6 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_7 в якому просив усунути створені йому, як власнику квартири АДРЕСА_1, перешкоди в користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї відповідачів та інших осіб, що проживають там з їхнього дозволу чи згоди або без дозволу, а також звільнити квартиру від їхніх речей та майна, а також одночасно вселити його до цієї квартири.

24.05.2017 року ОСОБА_6 надав уточнену позовну заяву у якій, посилаючись на положення ст.150 ЖК України, ст.ст.316, 317, 319, 321, 383 та ст.391 ЦК України, просив ухвалити рішення про його вселення до належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_2, вказуючи, що він у передбаченому законом порядку набув права власності на вказану квартиру, однак відповідачі продовжують оспорювати правомірно набуте право власності на житлове приміщення взагалі, а також перешкоджають йому реалізувати у повному обсязі усі складові права власності, зокрема право вселення та користування належним йому на паві приватної власності житловим приміщенням.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом, ОСОБА_6 посилався на те, що підтвердженням наявності у нього права власності на квартиру АДРЕСА_3 є Інформаційна довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, незважаючи на те, що з 22 жовтня 2016 року він є єдиним законним власником вказаної вище квартири, відповідачі по справі протиправно чинять йому перешкоди у вселенні до належної йому на праві власності квартири, а самостійно захистити свої права він не може, оскільки його дії правоохоронні органи намагатимуться кваліфікувати як самоуправство, порушення недоторканості житла або як умисне пошкодження чужого майна. У свою чергу , він неодноразово приходив за адресою належної йому на праві власності квартири, намагався порозумітися з відповідачами, аби вони дали йому доступ до його квартири і не чинили йому перешкод у реалізації ним свого права на проживання в своїй квартирі . Але відповідачі двері не відкривають, спілкуватися з ним відмовляються.

Зазначав, що такі дії відповідачів порушують його права та інтереси як власника майна, спричиняють йому прямі та опосередковані збитки, призводять до втрати вигоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_6 задоволено.

Суд вирішив вселити ОСОБА_6 до належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_2, а також вирішив питання про розподіл судових витрат у виді судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасування рішення суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, вказуючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник відповідачів вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на заперечення відповідача, стосовно того, що на даний час визнання право власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_6 оскаржується в судах, в тому числі в окружному адміністративному суді м.Києва оскаржуються вчинені приватним нотаріусом реєстраційні дії щодо реєстрації права власності ОСОБА_6, а в місцевих судах м. Харкова за їхніми скаргами переглядаються судові рішення за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики., але суд безпідставно, на його думку, не задовольнив клопотання про зупинення провадження до вирішення вказаних справ.

Крім того, поза увагою суду залишилася та обставина, що виконавчий напис №3829 про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягненні на іпотечне майно та який міг би бути підставою переходу права власності на квартиру АДРЕСА_5 від ОСОБА_4 до ОСОБА_8, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. вчинений 27.10.2010 року і до цього часу не виконаний, а відтак втратив чинність у зв'язку з закінченням передбаченого законом строку для пред'явлення до виконання.

Сторони та їх представник в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, про причину неявки не повідомили.

За таких обставин, враховуючи положення ст.ст.371,372 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за їх відсутністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наданими суду письмовими доказами та не спростовується відповідачами, що на час звернення до суду з позовом і вирішення справи позивачу ОСОБА_6 належить право власності на квартиру АДРЕСА_6, зареєстрованого на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Стрельченко О.В. від 24.10.2016 року про державну реєстрацію права та їх обтяжень, здійсненого на підставі посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного 23.03.2007 року між іпотекодавцем ОСОБА_12 і іпотекодержателем ОСОБА_8 з метою забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_7 за договором позики у сумі еквівалентні 32500 доларів США, укладеного в цей же день між ОСОБА_8 і ОСОБА_7; та на підставі посвідченого 07.06.2016 року приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_13 договору про відступлення права вимоги за зазначеним вище іпотечним договором від 23.03.2007р., укладеного між ОСОБА_8 (первісний іпотекодержатель) і ОСОБА_6 (новий іпотекодержатель).

Державна реєстрація набуття права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_7 підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. (а.с.5,6, 7-8).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено обставини щодо порушення відповідачами його прав власника, на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з рішення місцевого суду, оскільки воно ухвалене у відповідності із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України ( в редакції цього закону на час вирішення спору) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

Судовим розглядом встановлено, а відповідачами та їх представником не спростовано надані позивачем докази щодо наявності у нього праві власності на квартира АДРЕСА_2.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України власник має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном та не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися належною йому власністю на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідачами та їх представником не доведено, а матеріали справи не містять даних, які б спростовували вказані висновки суду щодо права власності ОСОБА_6 на спірну квартиру та його права на вселення в неї, як власника зазначеного майна.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна, згідно вимог ст.391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Доводи апеляційної скарги зведені до посилання на ту обставину, що відповідачем оскаржується в судовому порядку реєстрація набуття права власності ОСОБА_6 на спірну квартиру.

Однак вказані обставини не свідчать про наявність передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, оскільки як на час звернення ОСОБА_6 до суду з позовом так і на час вирішення справи він вважається власником квартири АДРЕСА_2, це право набуте у передбаченому законом порядку і має визиватися та забезпечуватися у передбаченому законом порядку. Відповідачем та його представником ні суду першої інстанції, а ні апеляційному суду не надано належних та допустимих доказів визнання незаконним набуття права власності ОСОБА_6 на вказану квартиру та про скасування реєстрації цього права власності.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2018 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді колегії: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський