Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3233/18 Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 50 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/3233/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Галасюка Р.А. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначала, що вона із відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.02.2013, під час шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Із січня 2017 року сторони разом не проживають, їхні шлюбні відносини припинилися. Так як, відповідач не бере участі в утриманні дітей, домовленості про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, просила стягнути із ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 4000 грн на кожну дитину, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.04.2018 року. Після досягнення найстаршою дитиною повноліття, аліменти стягувати на утримання ОСОБА_2 за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши стягнення аліментів з 1/3 частини до 1/5 частини усіх видів його заробітку (доходів). На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги зміну його матеріального стану, не перевірено його участь у додаткових витратах на дітей. Також, не враховано судом і те, що відповідач має на утриманні інших дітей та знімає житло.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.02.2013, від шлюбу мають дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Із січня 2017 між сторонами фактично припинилися шлюбні відносини, разом, однією сімєю, вони не проживають. Добровільно ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовував свою позицію тим, що позивачем наведено достатньо підстав для стягнення аліментів, проте враховуючи заперечення відповідача, щодо розміру стягнення аліментів, дійшов висновку про зменшення розміру стягнення аліментів до 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Житомирський апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому, ч.1ст. 141 СК України встановлюється рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Судом встановлено, що малолітні діти, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, проживають разом із матір'ю і перебувають на її утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне розяснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Той факт, що ОСОБА_2 отримує середній заробіток в межах 6000 грн та має інших дітей на утриманні не є достатньою підставою зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обовязку утримувати до досягнення повноліття дітей, батьком яких він є.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, визначено, що аліменти стягуються у наступних розмірах: на одну дитину - у розмірі однієї чверті від щомісячного доходу, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, тобто на утримання двох дітей стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини доходу платника аліментів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись статтями 258, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 06 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді