П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2018 року

м. Рівне

Справа №569/17303/15ц

Провадження №22-ц/787/425/2018

Головуючий суддя у суді 1 інстанції: Ковальов І.М.

Повний текст рішення складено: 29.12.2017 р.

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 26 грудня 2017 року у справі за позовом Виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. на стороні позивача: Об'єднання співвласників гуртожитку "Водограй-42"; про виселення без надання жилої площі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року в суд звернувся Виконавчий комітет Рівненської міської ради (далі - Міськвиконком) з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Об'єднання співвласників гуртожитку "Водограй-42" (далі - ОСГ "Водограй-42"); про виселення без надання жилої площі. Позов мотивовано тим, що відповідач тривалий час без достатньої правової підстави проживає у АДРЕСА_1

Рішенням Рівненського міського суду від 26 грудня 2017 року позов задоволено: виселено ОСОБА_2 із самовільно зайнятої АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

На рішення суду відповідачем через свого представника подано апеляційну скаргу, де посилається на його незаконність та необґрунтованість, що полягали у неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав установленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, а також у порушенні норм матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про нез'ясування судом тих обставин, що ухвалами Апеляційного суду Рівненської області від 20.08.2015 року та від 07.12.2016 року встановлено підставність поселення ОСОБА_2 саме в кім. НОМЕР_1 При цьому не досліджено того, звідки вона отримала ключі від житла, відсутність спроб її виселення власником з 2005 року, перерахунок оплати за проживання та комунальні послуги.

Не згодна із висновками суду про відсутність рішення щодо надання відповідачу спірної кімнати, а також відсутність ордера на її вселення. Покликалася на обставини, що встановлені апеляційним судом у вказаних рішеннях, які, на думку відповідача, не були перевірені міським судом. Тому вважала, що ОСОБА_2 вселилася в спірну кімнату правомірно.

Порушення норм процесуального права полягало у нехтуванні судом положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, яка регулює питання щодо преюдиційності обставин, які встановлені іншим судом у цивільній справі. З огляду на існування рішення Апеляційного суду Рівненської області від 18.11.2015 року переконана, що Міськвиконком не є належним позивачем, тоді як таким мала бути Рівненська міська рада. Крім того, оскаржуване рішення є передчасним, адже на перегляді Верховного Суду України (так записано в апеляційній скарзі) знаходиться справа №6-298ск17 за скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 23.08.2016 року, касаційне провадження в якій відкрито Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16 січня 2017 року.

Щодо неправильного застосування норм матеріального права, то вважала, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування норми ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР не підлягали. Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні показали про законність проживання відповідача з 2005 року.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове - про відмову Міськвиконкому в задоволенні позову.

Іншими учасниками справи чи особами, які не брали участі в справі, рішення Рівненського міського суду від 26.12.2017 року не оскаржувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до пунктів 8, 9 Перехідних положень Цивільного кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив із їх доведеності та обґрунтованості, оскільки доказів про законність вселення і проживання відповідача саме у АДРЕСА_1 нею надано не було. В той же час, Міськвиконкомом обґрунтовано стверджено про те, що їй пропонувалося інше місце проживання в цьому ж гуртожитку, а кімнату, яку вона займає, надано іншій особі для проживання.

Як правильно з'ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються і визнаються, гуртожиток по АДРЕСА_1 раніше перебував у власності держави, від імені якої права та обов'язки власника здійснювалися Фондом державного майна України в особі його Регіонального відділення по Рівненській області. На даний час гуртожиток є об'єктом права комунальної власності і його передано у власність територіальної громади м. Рівне.

6 травня 2015 року відбулися установчі збори ОСГ "Водограй-42", якими створено відповідне об'єднання співвласників (а.с. 26-27).

Починаючи з 2005 року, у даному гуртожитку (кім. НОМЕР_1) мешкає без реєстрації місця свого проживання ОСОБА_2, вселення якої було здійснене за згодою власника.

Між тим, 13 грудня 2011 року рішенням №14 комісії по розгляду звернень громадян, що надійшли до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області, погоджено поселення та реєстрацію відповідача в гуртожитку і виділення їй ліжко-місця в кім. НОМЕР_2 (а.с. 11). Рішення комісії по розгляду звернень громадян є чинним і сторонами чи іншими особами не оспорювалося.

Тобто воно породжує відповідні права і обов'язки для заінтересованих осіб.

Між тим, ОСОБА_2 продовжувала проживати в АДРЕСА_1, з огляду на що між Міськвиконкомом і нею виникли спірні правовідносини. Наслідком цих відносин було звернення позивача у грудні 2015 року із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Згідно зі ст. 18 ЖК УРСР до управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до ст. ст. 127-129 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки.

Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної чи іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Норми ст. 116 ЖК УРСР вказують про виселення без надання іншого жилого приміщення осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення.

Таким чином, правова підстава зайняття відповідачем кім. НОМЕР_1 в гуртожитку припинилася з дня ухвалення 13 грудня 2011 року комісією по розгляду звернень громадян, що надійшли до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області, свого рішення, яким погоджено поселення та реєстрацію ОСОБА_2 в гуртожитку і виділення їй ліжко-місця в іншій кімнаті - НОМЕР_2.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, виселивши ОСОБА_2 із кім. НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1.

Щодо доводів апеляційної скарги про преюдиційність обставин, що встановлені ухвалами Апеляційного суду Рівненської області від 20.08.2015 року та від 07.12.2016 року, то вони в контексті спірних прав та обов'язків сторін не впливають на правильність висновків міського суду.

Не можна погодитися і з твердженнями автора скарги як із необґрунтованими про хибність висновків суду щодо відсутності рішення, яким відповідачу було б надано спірну кімнату, і ордера на її вселення.

При цьому колегія суддів зважає на те, що вселення і проживання ОСОБА_2 в кім. НОМЕР_1 - з усної згоди власника слід вважати правомірним до 13 грудня 2011 року, тобто до ухвалення відповідного рішення про її поселення, реєстрацію та виділення ліжко-місця в іншій кімнаті.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права.

Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Однак будь-яких доказів про існування процесуально-правових дефектів, що вплинули би на правильність результатів судового розгляду справи, ОСОБА_2 надано не було, а апеляційним судом не було здобуто.

Решта посилань відповідача - про помилкове застосування положень ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР, неврахування показань свідків, неналежність позивача через відсутність у нього права вимоги не ґрунтуються на матеріалах справи та суперечать чинному законодавству.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

В силу ст.ст. 368, 141 ЦПК України понесений при поданні апеляційної скарги судовий збір слід віднести на користь ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду від 26 грудня 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий:

Судді:

м. Рівне

Справа № 569/17303/15-ц

Провадження № 22-ц/787/425/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Хилевича С. В.

суддів:

секретар судового засідання

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено________________________________ .

Головуючий

Судді: