Справа № 2-499/11
Провадження № 4-с/487/54/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Оцабера М.С., розглянувши в судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 на дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2018 року ПАТ "ВАБ" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 звернулась із вищезазначеною скаргою, в якій просила визнати рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №28181749 від 23.04.2018 року неправомірним. Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження №28181749 від 23.04.2018 року. Зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження та здійснити дії щодо встановлення правонаступників.

В обґрунтування скарги заявник стверджує, що постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною, оскільки, виконавцем не вчинено всіх дій для знаходження правонаступника.

Сторони в судове засідання не з'явились, повідомлені про розгляд скарги належним чином.

Дослідивши скаргу, наявні матеріали, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

На примусовому виконанні у Відділі перебував виконавчий лист виданий Заводським районним судом м. Миколаєва 09.08.2011 по справі №2-3349/2010 про «Стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» 2 784 219,30 грн. (два міліонна сімсот вісімдесят чотири тисячі двісті дев'ятнадцять грн. 30 коп.) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №52Ф-К від 17.10.2007р., стягнути судовий збір у розмірі 1700,00 грн. (одна тисяча сімсот грн.) та витрати на ІТЗ у розмірі 120,00 грн. (сто двадцять грн. 00 коп.), а всього 2 786 039,30 грн. (два мільйони сімсот вісімдесят шість тисяч тридцять дев'ять грн. 30 коп.)».

23.04.2018 державним виконавцем Відділу керуючись п 2 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №28181749 з примусового виконання виконавче лист виданий Заводським районним судом м. Миколаєва 09.08.2011 по справі №2-3349/2010, у звязку з надходженням на адресу Відділу інформації від Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області від 17.04.2018 за №296/15.2-4.9 згідно якої останній повідомляє що гр. ОСОБА_4, 01.05.1969рн., помер 16.12.2016, про що Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 17.12.2016 складено актовий запис про смерть №4590.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. Зет. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у п. 7 ч 2 ст. 2 та ст. 10 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для закінчення виконавчого провадження.

Так, зокрема, виконавче провадження (п. 3 ч. 1 ст. 39 вказаного вище Закону) підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувана чи боржника. Рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження оформлюється постановою.

З огляду на зазначене, державний виконавець після смерті боржника - фізичної особи зобов'язаний закінчити виконавче провадження незалежно від того, чи допускають його обов'язки перед кредитором правонаступництво.

Можливості прийняття виконавцем будь-яких інших процесуальних рішень у випадку смерті боржника фізичної особи, даний Закон не передбачає.

Отримавши дані про смерть боржника, за правилами ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен вирішити питання про закінчення виконавчого провадження.

Редакція цієї статті Закону викладена таким чином, що дозволяє дійти висновку, що у разі смерті боржника обов'язковим є закінчення виконавчого провадження.

Обов'язок спадкоємців задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, в межах вартості одержаного у спадщину майна, передбачений статтею 1282 ЦК України.

Порядок пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців визначений статтею 1281 ЦК України.

Таким чином, ПАТ «ВІЕйБі Банк»» як кредитор у зобов'язанні з виконання вищевказаного рішення суду не позбавлене права пред'явити свої вимоги до спадкоємців боржника у зобов'язанні ОСОБА_4 в порядку, визначеному статтями 1281, 1282 ЦК України.

Предметом судового розгляду справ за позовами кредиторів є факт прийняття спадщини спадкоємцями, обсяг відповідальності спадкоємців першої черги у правовідносинах, що допускають правонаступництва.

Ураховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3, щодо завершення виконавчого провадження №27369198 є таким що відповідає нормам чинного законодавства, а постанова про закінчення виконавчого провадження №27369198 від 23.04.2018 року є такою що винесена з дотриманням положень діючого законодавства.

Щодо вимог скаржника, про зобовязання виконавця відновити виконавче провадження та здійснити дії щодо встановлення правонаступництва, то вказана вимога є передчасною оскільки на момент розгляду справи постанова про закінчення виконавчого провадження №28181749 від 23.04.2018 року є чинною. Рішення судів щодо скасування вказаної постанови, на адресу Відділу, не надходили.

Крім того відповідно до положень ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувану визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Вимога скаржника щодо зобовязання державного виконавця здійснити дії щодо встановлення правонаступників, суперечить нормам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки цим законом не передбачена. А тому суд при прийняття рішення за скаргою не може зобовязати державного виконавця вчинити дії вчинення яких не передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст.447-453 ЦПК України, ст.ст.11, 37 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 на дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївського області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення (ухвали).

Суддя Д.Г. Нікітін