Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 758/9552/15-ц

провадження № 61-3309 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача-Пророка В. В.
суддів: Висоцької В. С., Лесько А. О.,Фаловської І. М., Штелик С. П.

учасники справи:

позивач-Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК»,
представник позивача
-Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК», Волощук Ігор Григорович,
відповідач-ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року, постановленого суддею Супрун Г. Б., та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2016 року, постановлену у складі суддів: Шебуєвої В. А., Українець Л. Д., Оніщука М. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» (далі - ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК») звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_7 з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості станом на 13 серпня 2015 року за договором від 20 березня 2014 року № /к на загальну суму (включаючи штрафні санкції) 76 914,03 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що 17 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_7 було укладено Договір № про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки співробітнику Публічного акціонерного товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут» у рамках зарплатного проекту (далі - зарплатний договір).

3. 10 березня 2004 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ВАТ «Укрексімбанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є позивач, (далі - ТОВ «КБ «Експобанк») було укладено Договір № 8-2/23-06 про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи (далі - договір 1). 19 квітня 2004 року між ВАТ «Укрексімбанк» та ТОВ «КБ «Експобанк» було укладено Договір № 10-2/23-06 про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи (далі - договір 2). Згідно цих договорів та на їх умовах ВАТ «Укрексімбанк» здійснювало обслуговування карткового рахунку відповідача, передбаченого зарплатним договором, в інтересах позивача, в тому числі обслуговування операцій з видачі готівки.

4. 20 березня 2014 року між ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» та ОСОБА_7 було укладено Договір № /к про відкриття кредитної лінії для проведення операцій за платіжною карткою співробітника Публічного акціонерного товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут» у рамках зарплатного проекту (далі - кредитний договір). Згідно даного договору банк відкрив ОСОБА_7 кредитну лінію за картковим рахунком, ліміт якого не перевищує 30 000,00 грн з процентною ставкою 36% річних.

5. На підставі постанови Правління Національного банку України від 22 січня 2015 року № 41 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК», рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 січня 2015 № 15 (далі - рішення 15) розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК», у зв'язку з чим припинено дію вищезазначених договору 1 та договору 2 згідно пунктів 10.5. цих договорів.

6. Враховуючи вищезазначене, позивач до 19 лютого 2015 року не здійснював самостійно обслуговування відповідного карткового рахунку відповідача. ВАТ «Укрексімбанк» надало позивачу за час дії договору 1 та договору 2 інформацію про залишки на карткових рахунках, суми заборгованості у вигляді електронних відомостей - поточних виписок за контрактами із програми ВАТ «Укрексімбанк» «Опенвей» станом на 19 лютого 2015 року (далі - виписка Укрексімбанку).

7. З виписки Укрексімбанку позивач встановив, що у колонці «Сума з ком.» з поміткою «-» зазначено суми овердрафту відповідно до умов кредитного договору, тому станом на 19 січня 2015 року сума заборгованості відповідача (тіло кредиту та відсотки разом) становила 36 411,99 грн. Оскільки позивач самостійно не здійснював обслуговування карткового рахунку відповідача до 19 лютого 2015 року, формування сум заборгованості відповідача за кредитним договором стало можливим лише на основі виписки Укрексімбанку. В подальшому відповідний облік зазначеного боргу відповідача та пов'язані з ним штрафні санкції позивач здійснював самостійно по особовому рахунку відповідача з 19 лютого 2015 року, що знайшло відображення у відповідній виписці позивача (далі - виписка позивача).

8. Овердрафт є формою короткострокового кредиту, який передбачений кредитним договором, в межах встановленого банком ліміту, що дозволяє здійснювати розрахунки, коли у клієнта на поточному рахунку недостатньо коштів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

10. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач у заперечення вимог позивача надав докази того, що з 20 березня 2014 року знімав або використовував кошти з відповідного свого карткового рахунку лише в межах розміру коштів, що надходили на цей картковий рахунок у якості заробітної плати відповідача, тому за кредитним договором не міг виникнути вищезазначений овердрафт. Позивач заявляє свої позовні вимоги на підставі невиконання відповідачем саме умов кредитного договору.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

11. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2016 року апеляційна скарга ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року була відхилена, рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року залишене без змін.

12. Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що заперечуючи проти позову, ОСОБА_7 надав довідку Публічного акціонерного товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут» про розмір своєї заробітної плати та копії розрахункових листів, з яких убачається, що сума знятих з картки коштів з 20 березня 2014 року не перевищувала суми коштів, які нараховувалися на відповідний картковий рахунок ОСОБА_7 як заробітна плата. Суд першої інстанції належним чином дослідив докази учасників справи та правильно дійшов висновку, що отримання відповідачем кредиту (виникнення овердрафту) за кредитним договором позивачем не доведено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. У липні 2016 року ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права.

14. У касаційній скарзі ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» просить:

14.1. Скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2016 року;

14.2. Ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» загальну суму заборгованості 76 914,03 грн, а саме:

- штраф за відмову від належного повернення кредиту в розмірі 5 998,82 грн;

- строкову заборгованість за процентами в розмірі 917,08 грн;

- прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 29 994,10 грн;

- прострочену заборгованість за відсотками - 10 855,39 грн;

- пеню за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 20 березня 2015 року по 13 серпня 2015 року - 21 895,69 грн;

- пеню за несвоєчасну сплату прострочених відсотків з 19 лютого 2015 року по 13 серпня 2015 року - 1 190,05 грн;

14.3. Відшкодувати судові витрати ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» за рахунок ОСОБА_7

Рух справи в суді касаційної інстанції

15. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16. Згідно із частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17. 23 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

18. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

19. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

20. Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

21. Суди не прийняли до уваги договір 2 та те, що 26 січня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення 15, чим порушили частини першу та другу статті 57 Цивільного процесуального кодексу від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004).

22. Суди прийняли судові рішення з порушенням положень договору 1 та договору 2, зокрема, пункт 1.1. договору 2 (предмет договору) та пункти 10.5. обох цих договорів.

23. Суди прийняли судові рішення з порушенням частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), бо: 1) «у своїх рішення суди дійшли до помилкового висновку стверджуючи, що Відповідач не знімав грошові кошти з карти за Договором від 20.04.2014, у зв'язку з чим у останнього начебто відсутня заборгованість перед АТ «КБ «ЕКСПОБАНК»; 2) «суди не з'ясували, ту обставину, що АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» надав належні та допустимі докази - відповідні виписки, копії яких містяться в матеріалах справи».

24. Висновки судів про відсутність заборгованості відповідача є помилковими, бо позивач у якості доказу надав суду дані виписки Укрексімбанку, на підставі якої позивач встановив наявність у відповідача боргу перед позивачем за кредитним договором, та власну виписку позивача, що включає облік цього боргу.

25. Судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, бо не стягнення з відповідача заявленого позивачем боргу перешкоджає ефективному здійсненню процедури ліквідації неплатоспроможного позивача, унеможливлює повернення грошових коштів кредиторам позивача.

(2) Позиція інших учасників справи

26. ОСОБА_7 подав заперечення на касаційну скаргу позивача, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли правильні та законні судові рішення.

27. Відповідач шляхом цитування змісту частини ухвали Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2016 року спростовує доводи позивача про неприйняття до уваги судами попередніх інстанцій договору 2 та рішення 15.

28. Відповідач вказує на те, що виписки, надані позивачем, були прийняті до уваги судами попередніх інстанцій, але в контексті приписів статей 57, 58, 212 ЦПК України 2004 суди також врахували докази, які надав відповідач на спростування вимог позивача, та знайшли ці докази переконливими.

29. За відсутності доведеності отримання відповідачем кредиту від позивача відповідач не може завдавати матеріальну шкоду кредиторам позивача, який перебуває у стані ліквідації.

30. Частина доводів відповідача стосується спростування факту наявності в нього кредитної заборгованості перед позивачем за кредитним договором.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

31. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

32. Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті встановлює, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

33. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

34. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

35. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

36. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

37. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

38. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України).

39. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

40. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України).

(1.1) Щодо ігнорування судами договору та рішення, порушення положень договорів при прийнятті судових рішень

41. Суд апеляційної інстанції встановлює факт існування договору 2 та рішення 15, дає їм належну оцінку, про що зазначено в тексті ухвали Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2016 року і на що справедливо вказує відповідач у своєму запереченні на касаційну скаргу позивача.

42. Позивач не довів у однозначний спосіб, що вище зазначені документи не брались судом першої інстанції до уваги при прийнятті ним судового рішення. З судових рішень судів попередніх інстанцій та матеріалів справи не вбачається, що відповідні положення договорів, на які посилається позивач, порушувались судами попередніх інстанцій. Доводи позивача цього не підтверджують.

43. Враховуючи вищезазначене, касаційний суд не може прийняти ці доводи позивача згідно вище розкритих приписів статей 77 та 79 ЦПК України.

(1.2) Щодо оцінки судами першої та апеляційної інстанцій доказів та порушення ними норм права

44. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 ЦПК України 2004).

45. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина третя статті 10 ЦПК України 2004).

46. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (частина третя статті 60 ЦПК України 2004).

47. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша статті 179 ЦПК України 2004).

48. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (частини перша та друга статті 57 ЦПК України 2004).

49. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України 2004).

50. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).

51. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004).

52. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частини перша та друга статті 14 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних зобов'язань, - ЦК України).

53. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України (частина друга статті 509 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

54. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина перша статті 509 ЦК України).

55. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (частина третя статті 510 ЦК України).

56. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

57. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України).

58. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).

59. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (частина перша статті 610 ЦК України).

60. Зі змісту пункту 4.3. кредитного договору вбачається, що видача позивачем кредиту відповідачу здійснюється лише у разі недостатності власних коштів відповідача на його відповідному картковому рахунку для проведення розрахунків за платіжними повідомленнями та іншими платежами, передбаченими зарплатним договором та кредитним договором (а.с. 6). Це підтверджує і сам позивач, посилаючись у своїх вимогах на поняття овердрафту.

61. Отже, за наявності спору щодо отримання відповідачем кредиту (виникнення овердрафту) та, як наслідок, виникнення його відповідних зобов'язань по кредитному договору, суди першочергово повинні встановити факт отримання кредиту (виникнення овердрафту).

62. З судових рішень судів першої та апеляційної інстанції вбачається, що ці суди дослідили дані Виписки Укрексмбанку та Виписку позивача, надані позивачем у якості доказів. Також суди дослідили докази, надані відповідачем, які підтверджують відсутність виникнення в нього овердрафту (отримання кредиту від позивача).

63. З тексту ухвали Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2016 року вбачається, що суд на підставі наданих сторонами доказів встановлював надходження коштів на відповідний картковий рахунок відповідача та зняття коштів з цього рахунку. Суди зазначали, що вони розглядають спір в контексті кредитного договору, бо позивач аргументує свої вимоги порушенням відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором. Не відомо що мається на увазі під «Договором від 20.04.2014», на підставі якого, за твердженням позивача, суди попередніх інстанцій не встановили рух коштів по відповідному картковому рахунку відповідача, що є, на думку позивача, порушенням частини першої статті 1054 ЦК України. В матеріалах справи відсутній договір, який би був датований такою датою. Кредитний договір датований 20 березня 2014 року. Вище розкритим приписом частини шостої статті 81 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений права робити припущення щодо можливих одруків в касаційній скарзі.

64. Позивач не наводить аргументів щодо того, чому докази відповідача не можуть бути прийнятими судом до розгляду, в чому полягає їх неналежність чи недопустимість. Фактично позивач вимагає від судів вивчення лише тих доказів, які надає він, та ігнорування доказів відповідача.

65. Факт наявності або відсутності отримання кредиту та відповідного виникнення боргу при його непогашенні не залежить від того, хто обслуговував операції з картками клієнтів позивача. Той факт, що юридична особа, яка обслуговувала по договору 1 та договору 2 карткові рахунки позивача, надала йому відомості про борг клієнта, який спростований іншими належними та допустимими доказами, не означає, що для суду такий доказ має бути беззаперечним, а інші докази мають ігноруватись, бо це і буде порушенням норм процесуального права, зокрема статті 212 ЦПК України 2004.

66. Суди попередніх інстанцій належним чином дослідили надані сторонами докази у їх сукупності та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором; документи позивача щодо обліку позивачем такої заборгованості відповідача (виписка позивача) не можуть мати перед судом переважної сили над іншими доказами в контексті статей 58 та 60 ЦПК України 2004, сам по собі облік позивачем недоведеного боргу відповідача не підтверджує та не доводить існування такого боргу.

67. Враховуючи вищезазначене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що аргументи позивача не доводять факту порушення при прийнятті відповідних судових рішень судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильного застосуванням норм матеріального права.

(1.3) Щодо процедури ліквідації позивача як аргументу касаційної скарги

68. Коротка історія процедури ліквідації позивача не є доказом порушення при прийнятті відповідних судових рішень судами попередніх інстанцій норм матеріального права та неправильного застосуванням норм процесуального права. Той факт, що позивач перебуває в стадії ліквідації не може означати безспірність всіх його вимог до інших осіб, в тому числі до тих, яких позивач вважає своїми боржниками.

69. Враховуючи вищезазначене, в контексті вище розкритого змісту статей ЦК України відповідач правий в тому, що за відсутності доведеності отримання ним кредиту від позивача відповідач не може завдавати матеріальну шкоду кредиторам позивача, який перебуває у стані ліквідації.

70. Суд не може прийняти ці доводи позивача згідно вище розкритих приписів статей 77, 79 та 80 ЦПК України.

(1.4) Щодо заперечення відповідача

71. В контексті приписів статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не переоцінює докази відповідача в частині спростування факту наявності в нього кредитної заборгованості перед позивачем за кредитним договором. Іншим доводам відповідача, які містилися у його запереченні, надана оцінка вище в рамках розгляду судом касаційної інстанції доводів позивача.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

72. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частини перша статті 410 ЦПК України).

73. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишити касаційну скаргу ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» без задоволення - рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2016 року залишити без змін.

(2.2) Щодо судових витрат

74. Оскільки оскаржувані судові рішення слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, суд касаційної інстанції не має підстав для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу.

75. Учасниками справи не заявлені до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та пунктом 4 частини першої Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

1. Залишити без задоволення касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК».

2. Залишити без змін рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2016 року.

3. Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. О.Лесько

В. В.Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик