Справа № 458/1192/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року

Турківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді: Кріль Л.М.

за участю секретаря: Синичич Г.З.

позивача за первісним позовом: ОСОБА_1

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1:

адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 міської ради Львівської області:

ОСОБА_4

та відповідача за первісним позовом: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Турці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Львівської області та ОСОБА_5, співвідповідач управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_3 районі Львівської області, про відшкодування завданої моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 міської ради Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до Турківського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 міської ради Львівської області та ОСОБА_5, співвідповідач управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_3 районі Львівської області, про відшкодування завданої моральної шкоди, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.10.2001 року йому належить на праві власності житловий будинок за адресою: м.Турка, вул.Потік, 15 Львівська область, що розташований на земельній ділянці площею 682 кв.м. Вказане право власності зареєстровано Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 15.11.2001 року.

У відповідності до ст.30 Земельного кодексу України PCP 1992 року, що діяв на момент спадкування ним права власності на будинок №15 по вул.Потік в м.Турка Львівської області, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 цього Кодексу, і право власності на користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено договором відчуження будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення, надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється у порядку відведення.

Із прийняттям Земельного кодексу України від 25.10.2001 року права на земельні ділянки, набуті раніше, зберігаються без будь-яких обмежень.

Конфігурація вказаної земельної ділянки та доїзду до будинку визначена в експлікації (складовій будівельного паспорта) погодженій районним архітектором 24.06.2003 року. Згідно описаних документів йому надано право будувати на земельній ділянці сарай (літ.2), вбиральню та вигрібну яму (літ.8, 9).

Правомірність користування ним вказаною земельною ділянкою та заїздом до будинку підтверджені рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 28.12.2005 року, яке набрало законної сили.

Суміжним власником садиби за номером 15А по вул.Потік в м.Турка є ОСОБА_5 на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.05.2005 року у справі №2-355 від 09.03.2005 року за позовом до ОСОБА_3 ДПА про набувальну власність.

Згідно схеми-абрису розміщення земельних ділянок для обслуговування будівель і споруд по вул.Потік, 15 та 15А - навколо його будинку позначеного як «Будівля ЮЖ», ділянка по периметру становить 23,66x15,00x18,11x2,73x10,89x3,71x12,72 м і до його ділянки від центральної дороги наявний заїзд шириною 4,0 метри. Заїзд розміщений між будинковолодіннями №13 ОСОБА_6, що позначений як «Будівля ДН» та ОСОБА_5, позначеного як «Будівля ЮЖ».

Порушуючи його права на користування ділянкою і заїздом до будинку відповідачі на протязі тривалого часу здійснюють посягання на його власність.

Так, 28.03.2002 року землевпорядник міської ради ОСОБА_7 змінила конфігурацію його ділянки і включила позивачу у абрис ділянки власність ОСОБА_6Б, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1. А 24.04.2003 року повернули йому частину успадкованої ділянки, яка була введена у схему-абрис ділянки ОСОБА_8.

Але і подальші посягання на його ділянку не закінчилися. 04.02.2004 року йому відмовили у наданні дозволу на інвентаризацію ділянки, а відповідачу ОСОБА_5 видали документи на його власність для звернення до суду.

До Старосамбірського районного суду Львівської області були переведені та обєднані в одному провадженні справи за позовами ОСОБА_5, ОСОБА_9 (правонаступник ОСОБА_1В.), ОСОБА_6 про захист прав землекористування.

28.12.2005 року суд визнав позивачу право власності на будинок №15 у м.Турка Львівської області, що розташована на ділянці площею 682 кв.м., згідно будівельного паспорту, виданого 20.06.2003 року, на яку у позові претендував ОСОБА_5 з посиланням на рішення міської ради.

Але землевпорядник міської ради ОСОБА_7 і в подальшому продовжує змінювати конфігурацію земельної ділянки позивача. У схеми-абриси ділянки вводить власність суміжного користувача ОСОБА_6, а ділянку позивача для будівництва господарських споруд включає у плани ОСОБА_5, зокрема, 30.10.2013 року, 19.11.2014 року, 13.02.2015 року, 19.11. (рік не вказано).

Крім того, 07.09.2012 року ОСОБА_7 підписує протокол Держсільгоспінспекції про захоплення позивачем земельної ділянки ОСОБА_5 18.10.2012 року суд визнає незаконною і скасовує постанову спеціаліста Держсільгоспінспекції.

Після успадкування позивачем у 2001 році житлового будинку по вул.Потік, 15 у м.Турка Львівської області і рішення суду від 28.12.2005 року про визнання позивачу права власності на будинок, що розміщений на земельній ділянці площею 682 кв.м, а також його права на користування заїздом до будинку шириною 4,0 метри - відповідач ОСОБА_5 по виданих йому та ОСОБА_8 ОСОБА_3 міською радою Львівської області схемах-абрисах земельних ділянок встановленою загорожею позбавив позивача ділянки для будівництва господарських споруд і заїзду до будинку, одночасно, звертаючись до суду з позовами про повернення в його користування земельної ділянки позивача, яка в останнього не вилучалася.

Так, з посиланням на акт міської ради від 11.12.2007 року про перекопку траншеї через город ОСОБА_5, останній звернувся з позовом про самовільну газифікацію будинку №15 у м.Турка Львівської області ОСОБА_1 Ухвалами суду від 31.12 і 14.05.2012 року провадження у справах закрито.

На звернення ОСОБА_5 до суду про захоплення позивачем його ділянки з посиланням на абрис від 19.11.2014 року, по якому ОСОБА_7 вказала про захоплення ділянки - справа закрита через неявку ОСОБА_5 і міської ради у судове засідання.

На звернення позивача про будівництво і знаходження загорожей ОСОБА_5 на ділянці позивача та заїзді, комісія міської ради в акті від 13.02.2014 року безпідставно вказала про захоплення позивачем ділянки міської ради і свідомо не встановила факт будівництва і місцезнаходження загорожі. А міський голова ОСОБА_10 20.11.2015 року повідомив, що згідно державних актів від 07.08.2008 року ОСОБА_5 є правовласником земельних ділянок, що є доказами посягання на ділянку позивача.

10.03.2017 року судова земельно-технічна експертиза встановила, що збудована ОСОБА_5 загорожа не відповідає проекту забудови ділянки домоволодіння ОСОБА_1 і ширині заїзду, що фактично позбавило ОСОБА_1 ділянки для будівництва господарських будівель і унеможливила заїзд до будинку №15.

Міська рада протягом 16 років не вбачає порушення прав та інтересів позивача. Відсутність ділянки для будівництва і заїзду позбавила позивача можливості завезенню будівельних матеріалів і здійснення самого будівництва господарських будівель, за відсутності яких створено дискомфорт та незручності у побуті і суттєво знижується прожитковий мінімум.

Наслідком намагання відповідачів позбавити позивача законної ділянки і доїзду до будинку з надання іншої ділянки є створення конфліктної ситуації з сусідами, поширення недостовірної інформації серед оточуючих про самовільну газифікацію і захоплення чужої ділянки, крім реальної шкоди та втраченої вигоди, завдали позивачу душевних та психічних страждань, а саме: нервозності, сорому, приниження, відчаю, занепокоєння, страху, стресів, переживань, значного душевного болю, тощо.

Вважає, що завдані йому моральні страждання повністю співвідносяться із заявленим розміром моральної шкоди.

Просить суд стягнути з ОСОБА_3 міської ради Львівської області і ОСОБА_5 солідарно на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 110000 гривень і 1650 гривень судового збору, та винести окрему ухвалу та поставити перед прокурором питання про притягнення винних осіб ОСОБА_3 міської ради Львівської області до відповідальності за посягання на власність ОСОБА_6 та ОСОБА_1 по вул.Потік, 13 і 15 у м.Турка Львівської області у звязку з порушеннями принципів верховенства права та конституційних прав і свобод людини.

Також із зустрічним позовом до суду звернувся ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 міської ради Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що у провадженні Турківського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа №458/1192/17 про стягнення моральної шкоди за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Львівської області та ОСОБА_5.

Зустрічний позов зумовлений тим, що ОСОБА_1 у первісному позові вказує на незаконність володіння ОСОБА_5 земельною ділянкою та на те, що нібито останній захопив земельну ділянку ОСОБА_1, за що і вимагає з нього стягнення моральної шкоди.

Натомість, саме ОСОБА_1 здійснив самовільне захоплення частин земельних ділянок ОСОБА_5, належних останньому згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯД №445244 та серії ЯД №445277 площею 380 кв.м., що підтверджується актом ОСОБА_3 міської ради про самовільне захоплення земельної ділянки від 10.05.2016 року, схемою-абрисом земельних ділянок від 14.11.2014 року у м.Турка, вул.Потік 15 і 15А Львівської області.

Самовільно захоплена ОСОБА_1 земельна ділянка належить йому, ОСОБА_5, на праві приватної власності на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯД №445244 та серії ЯД №445277. Законність приватизації цих земельних ділянок та законність видачі цих державних актів встановлена рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11.11.2014 у цивільній справі №455/710/13.

Відтак дії відповідача ОСОБА_1 є незаконними, оскільки ОСОБА_1 не дає можливості ОСОБА_5, як власнику земельних ділянок, їх використовувати.

Чинність державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯД №445244 та серії ЯД №445277 встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили, зокрема, це рішення Апеляційного суду Львівської воласті від 11.11.2014 року у цивільній справі №455/710/13, рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 17.02.2015 року по цивільній справі №2-199/14.

Крім цього, самовільним захопленням земельної ділянки позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, зумовлених неможливістю нормального обслуговування прибудинкової території та ведення сільського господарства у повному обсязі протягом тривалого часу.

Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 20000 гривень.

Характер правопорушення права власності полягає у свідомій поведінці ОСОБА_1 щодо захоплення належних ОСОБА_5 на праві власності земельних ділянок. ОСОБА_1, безумовно, відомо про те, що ці земельні ділянки за адресою: м.Турка, вул.Потік, 15А Львівської області, належать ОСОБА_5, на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯД №445244 та серії ЯД №445277. ОСОБА_1 у 2013 році оскаржував в суді чинність цих державних актів, цивільна справа № 455/710/13, і у задоволенні позову йому було відмовлено - рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 листопада 2014 року. Про це ОСОБА_1 відомо, оскільки він був учасником цієї справи - позивачем. Незважаючи на це, ОСОБА_1 не припиняє триваючого порушення по самовільному захопленню земельної ділянки ОСОБА_5 впродовж багатьох років, що заподіює останньому значні душевні переживання.

Такі дії ОСОБА_1 мають умисну форму вини, оскільки він розуміє, що не є власником цих земельних ділянок, з огляду на наявність у ОСОБА_5 державних актів на ці земельні ділянки та підтвердження їх чинності в судовому порядку, але продовжує користуватися ними.

Глибина душевних страждань ОСОБА_5 зумовлена тривалою, кількарічною неможливістю використовувати належну йому власність. Він позбавлений можливості використовувати за цільовим призначенням належні йому на праві власності земельні ділянки.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 просить зобовязати відповідача (позивача за первісним позовом) ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками за адресою: м.Турка, вул.Потік, 15А Львівської області, належними на праві власності позивачу (відповідачу за первісним позовом) ОСОБА_5 на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯД №445244 та серії ЯД №445277, шляхом демонтування самовільно встановленої загорожі (металевої сітки) та звільнення самовільно зайнятих частин цих земельних ділянок; стягнути з відповідача (позивача за первісним позовом) ОСОБА_1 на його користь моральну шкоду у розмірі 20000,00 гривень за неправомірне користування належними ОСОБА_5 земельними ділянками та судові витрати покласти на відповідача (позивача за первісним позовом) ОСОБА_1

У судове засідання представник співвідповідача управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_3 районі Львівської області не з'явився, хоч був належним чином судом повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до закону, що підтверджується розписками про вручення поштових відправлень. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, посилаючись на подані у справі докази. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 міської ради Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та відшкодування моральної шкоди просили суд відмовити. Окрім цього, позивач ОСОБА_1 просив суд врахувати як одну із основних підстав відшкодування моральної шкоди рішення Турківського районного суду Львівської області від 14.05.2018 року у цивільній справі №458/231/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Львівської області про зобов'язання до вчинення дій, яким зобов'язано ОСОБА_3 міську раду Львівської області комісійно на місцевості із внесенням змін у схему-абрис земельної ділянки від 19 листопада (рік не вказаний) встановити передбачений заїзд шириною 3,0 метри між будинковолодінням №15 ОСОБА_1 та будинковолодінням №15А ОСОБА_5 по вул.Потік в місті Турка Львівської області, яке набрало законної сили та по сьогоднішній день ОСОБА_3 міською радою Львівської області не виконано, що підтверджує порушення законних прав та інтересів позивача.

У судовому засіданні представник відповідача, ОСОБА_3 міської ради Львівської області, ОСОБА_4 заперечила проти задоволення судом позовних вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та просила суд відмовити у їх задоволенні, а при вирішенні судом зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 міської ради Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та відшкодування моральної шкоди - поклалася на думку суду.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 заперечив проти позовних вимог ОСОБА_1 та просив суд відмовити у їх задоволенні та просив задовольнити його зустрічний позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 міської ради Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися довготривалі, з 2012 року, спірні земельні відносини щодо чіткого визначення меж суміжних земельних ділянок та заїзду до них, розгляд яких відбувався у судах різних інстанцій.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, беручи до уваги всі наявні у справі письмові докази, вислухавши пояснення учасників судового процесу, приходь до наступного висновку.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При вирішенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Львівської області та ОСОБА_5, співвідповідач управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_3 районі Львівської області, про відшкодування завданої моральної шкоди, суд бере до уваги те, що рішенням Турківського районного суду Львівської області від 14.05.2018 року у цивільній справі №458/231/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Львівської області про зобов'язання до вчинення дій, ОСОБА_3 міську раду Львівської області зобов'язано комісійно на місцевості із внесенням змін у схему-абрис земельної ділянки від 19 листопада (рік не вказаний) встановити передбачений заїзд шириною 3,0 метри між будинковолодінням №15 ОСОБА_1 та будинковолодінням №15А ОСОБА_5 по вул.Потік в місті Турка Львівської області, яке набрало законної сили та ОСОБА_3 міською радою Львівської області - не виконано.

Окрім цього, суд приймає до уваги те, що ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.05.2012 року у цивільній справі №2-396/2011 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю "Газ", ОСОБА_3 міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - виконавчий комітет ОСОБА_3 міської ради Львівської області та публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про усунення перешкод в користуванні приватною власністю, позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду на підставі клопотання позивача ОСОБА_5 про залишення справи без розгляду.

Також, відповідно до ухвали Турківського районного суду Львівської області від 18.06.2015 року, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 міська рада Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - залишено без розгляду через повторну неявку у судове засідання позивача ОСОБА_5

Таким чином, суд приходить до висновку, що невиконання Туківською міською радою Львівської області рішення Турківського районного суду Львівської області від 14.05.2018 року у цивільній справі №458/231/18 та дії ОСОБА_5, які полягають у зверненнях з позовами до суду, по яких судами постановлено ухвали про їх залишення без розгляду щодо відповідача ОСОБА_1 з причин, залежних лише від ОСОБА_5, заподіяли ОСОБА_1 моральну шкоду, яка полягає у приниженні його честі та гідності.

Що стосується стягнення моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 із співвідповідача управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_3 районі Львівської області, то суд приходить до висновку, що така вимога позивача ОСОБА_1 є безпідставною, оскільки останнім до вказаного співвідповідача не пред'явлено по суті жодної позовної вимоги матеріального чи не матеріального характеру, дії співвідповідача жодним чином не впливали та не впливають на прийняття судових рішень при вирішенні спірних відносин між ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 міською радою Львівської області. Окрім цього, управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_3 районі Львівської області є юридичною особою, має самостійний кошторис видатків і здійснює свою діяльність відповідно до Положення про управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_3 районі Львівської області, затвердженого наказом Державної казначейської служби України від 21.11.2011 року №114, і не несе відповідальності за протиправні дії чи бездіяльність фізичних осіб, не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, співвідповідач управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_3 районі Львівської області жодних прав та інтересів позивача ОСОБА_1 не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди йому не завдало, а тому позовна вимога позивача ОСОБА_1 про відшкодування співвідповідачем в його користь моральної шкоди не містить законного підґрунтя та не підлягає задоволенню.

Що стосується вирішення зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 міської ради Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку.

У своїх зустрічних позовних вимогах ОСОБА_5 посилається на те, що ОСОБА_1 здійснив самовільне захоплення частин його земельних ділянок, які йому належать на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯД №445244 та серії ЯД №445277 площею 380 кв.м., що підтверджується актом ОСОБА_3 міської ради Львівської області про самовільне захоплення земельної ділянки від 10.05.2016 року, схемою-абрисом земельних ділянок від 14.11.2014 року за адресою м.Турка, вул.Потік 15 та 15А Львівської області, і таким чином йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, зумовлених неможливістю нормального обслуговування ним прибудинкової території та ведення сільського господарства у повному обсязі протягом тривалого часу.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Дослідивши матеріали цивільної справи та докази подані позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_5, в тому числі акти ОСОБА_3 міської ради про самовільне захоплення ОСОБА_1 земельних ділянок від 17.08.2015 року та 10.05.2016 року, суд приходить до висновку, що вказані акти суд не може приймати до уваги, в даному випадку, як доказ заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди ОСОБА_5, оскільки вони не дають суду можливості та підстав встановити ступінь вини ОСОБА_1, яка являється складовою при визначенні судом розміру грошового відшкодування моральної шкоди та у матеріалах цивільної справи відсутні докази того, що вищевказані акти стали підставними документами для встановлення уповноваженими органами дій ОСОБА_1 як таких, що є - незаконними, з подальшим його притягненням до відповідальності у встановленому законом порядку.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази того, що дії ОСОБА_1 є незаконними, протиправними з настанням негативних наслідків для ОСОБА_5 Інших доказів неправомірності дій ОСОБА_1, в тому числі щодо самовільного встановлення останнім огорожі (металевої сітки), позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 суду не подано.

Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4).

Відповідно до ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Львівської області та ОСОБА_5, співвідповідач управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_3 районі Львівської області, про відшкодування завданої моральної шкоди слід задовольнити частково та враховуючи вимоги ст.23 ЦК України, виходячи із засад розумності і справедливості, слід задовольнити на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_3 міської ради Львівської області та ОСОБА_5 в сумі 2000 гривень з кожного та відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з останніх на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір по 825 гривень з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 міської ради Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст.15, 23, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст.4, 81, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 міської ради Львівської області (, КОАТУУ: НОМЕР_1, адреса: Львівська область, Турківський район, м.Турка, площа Ринок, 26) та ОСОБА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, відшкодування моральної шкоди по 2000 (дві тисячі) гривень з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 міської ради Львівської області (, КОАТУУ: НОМЕР_1, адреса: Львівська область, Турківський район, м.Турка, площа Ринок, 26) та ОСОБА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, судовий збір по 825 (вісімсот двадцять п'ять) гривень з кожного.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області на підставі п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 29.11.2018 року.

Головуючий: