АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-448/2010Головуючий у 1-й інстанції Бойко І.І.
Провадження № 22-ц/789/122/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів суду апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

за участю представника апелянта - ОСОБА_1,

позивачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу №2-448/2010 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2010 року, ухваленого суддею Бойко І.І., повний текст якого складено 02 червня 2010 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Бурканівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до Теребовлянського районного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер її батько - ОСОБА_4, якому належав житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1, Теребовлянського району Тернопільської області. Інша спадкоємиця першої черги за законом - її мати ОСОБА_3, від прийняття спадщини відмовилася, подавши відповідну заяву в нотаріальну контору. Однак, отримати у державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно вона неможе із-за відсутності правовстановлюючих документів на будинковолодіння на ім»я спадкодавця, в зв»язку із чим вона змушена звернутися із вказаним позовом до суду. Просила визнати за нею, як спадкоємицею першої черги за законом право власності на спадкове майно.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2010 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 Теребовлянського району Тернопільської області, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року батька ОСОБА_4.

14 грудня 2017 року ОСОБА_3, яка не брала участі у справі та вважаючи, що суд вирішив питання про її права та обов'язки, подала на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що cтаном на 01 квітня 1991 року спірне будинковолодіння належало до категорії колгоспного двору, членами якого були вона (голова двору), та її чоловік - ОСОБА_4, в зв»язку із чим її чоловіку належало лише ? його частина та після його смерті спадщина відкрилася лише на ? частину будинковолодіння, а не на ціле.

Оскаржуваним судовим рішенням її незаконно, як члена колгоспного двору, позбавлено права власності на її частку у житловому будинку.

Суд безпідставно взяв до уваги рішення виконавчого комітету Бурканівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області № 1 від 30 січня 2003 року, яким дозволено оформлення права власності на ціле спірне будинковолодіння на ім'я ОСОБА_4, оскільки воно не враховує належність господарства до категорії колгоспного двору та є незаконним.

Після смерті чоловіка вона прийняла спадщину, оскільки проживала та була зареєстрована разом із ним, а наявна в матеріалах справи заява про відмову від спадщини від її імені сфальсифікована, оскільки вона такої заяви не писала.

Також судом не було враховано, що на момент відкриття спадщини (станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 року), крім неї та позивачки був ще один спадкоємець першої черги за законом - їх син ОСОБА_5, який помер менше ніж через місяць після смерті чоловіка - ІНФОРМАЦІЯ_6 року. В сина залишилося троє дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, які б мали право на спадкування в порядку спадкової трансмісії.

Крім цього, ще за життя чоловіка, 17 вересня 2003 року вона разом із чоловіком склали спільний заповіт подружжя, згідно якого на випадок своєї смерті заповіли належне їм будинковолодіння в рівних частках своїм дітям - ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати з направленням справи на новий розгляд.

В судовому засіданні представника апелянта - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Позивач апеляційну скаргу визнала частково та пояснила, що не заперечує проти визнання за неї права власності лише на ? частину будинковолодіння.

Представник відповідача - Бурканівської сільської ради в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, позивачки, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивачка ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 року та її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 30 березня 1954 року виданим Бюро ЗАГСУ Золотниківського району Тернопільської області.

28 квітня 1973 року позивачка ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 28 квітня 1973 року, виданим бюро ЗАГСУ міста Севастополя.

Рішенням виконавчого комітету Бурканівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області № 1 від 30 січня 2003 року дозволено оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1, Теребовлянського району Тернопільської області, на ім'я ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 29 січня 2009 року, виданим Бурканівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області.

Вартість спірного житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, згідно зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд, наданого Теребовлянським районним бюро технічної інвентаризації, станом на 28 квітня 2010 року становить - 66 893 (шістдесят шість тисяч вісімсот дев'яносто три грн.).

Після смерті батька позивачка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, звернувшись до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із відповідною заявою.

11 травня 2010 року Теребовлянська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_2 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 Теребовлянського району Тернопільської області, через відсутність правовстановлюючих документів про право власності на нього на ім»я померлого ОСОБА_4, про що свідчить лист вказаної нотаріальної контори № 490/02-14

З матеріалів справи вбачається, що інший спадкоємець першої черги за законом - дружина померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3 відмовилася від своєї частки у спадщині, що підтверджується відповідною заявою від 14 квітня 2010 року, адресованою до Теребовлянської державної нотаріальної контори, що міститься в матеріалах справи (а.с.10).

Жодних належних та допустимих доказів в підтвердження того, що вказану заяву ОСОБА_3 не писала, остання суду не надала, а тому вказані посилання апелянта колегія суддів до уваги не приймає.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 має право на спадкове майно.

Однак, судом не з'ясовано яка саме частка спірного будинковолодіння належала померлому ОСОБА_4 та на яку відкрилася спадщина.

В судовому засіданні встановлено, що станом на 01 квітня 1991 року апелянт та її чоловік проживали та були зареєстровані у спірному будинковолодінні по АДРЕСА_1, який відносився до категорії колгоспного двору. Членами вказного двору були апелянт ОСОБА_3 (голова двору) та ОСОБА_4 (член двору).

Вказане підтверджується довідкою Золотниківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 04 грудня 2017 року.

Правовідносини з приводу майна колгоспного двору врегульовано ЦК Української РСР.

Згідно ст.120 ЦК Української РСР Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК Української РСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п.6 постанови пленуму «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, ОСОБА_4, як члену колишнього колгоспного двору, належала лише 1/2 частина спірного будинковолодіння, на яку і відкрилася спадщина в зв'язку із його смертю. Інша 1/2 частина спірного будинковолодіння належала апелянту ОСОБА_3

Таким чином колегія суддів погоджується з посиланням апелянта на те, що судовим рішенням її, як члена колгоспного двору, позбавлено права власності на частку у спірному житловому будинку з надвірними будівлями.

Колегія суддів не приймає до уваги рішення виконавчого комітету Бурканівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області № 1 від 30 січня 2003 року, яким дозволено оформлення права власності на спірне будинковолодіння за ОСОБА_4, оскільки вказане рішення не є правовстановлюючим документом та на його підставі ОСОБА_4 не набув права власності на ціле будинковолодіння.

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадкоємцями першої черги за законом є позивач ОСОБА_2, як дочка померлого та ОСОБА_3, як дружина померлого.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її.

Таким чином, позивачка ОСОБА_2 набула право власності в порядку спадкування лише на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1, Теребовлянського району Тернопільської області, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року її батька ОСОБА_4

З приводу посилання апелянтки на наявність спільного заповіту подружжя від 17 вересня 2003 року в користь їх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_2, а також на те, що що діти її покійного сина ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, а саме - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, мають право на спадкування в порядку спадкової трансмісії колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності.

У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті.

Однак, судом встановлено, що після смерті свого чоловіка апелянт ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини, а тому спадкування відбувалося на загальних підставах.

У відповідності до ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що діти померлого ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, та відповідно, внуки померлого ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, вчинили будь-які дії, направлені на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії після смерті свого діда.

Також відсутні дані при прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті свого батька.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції не повно встановлено фактичні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України, Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. Рішення Теребовлянського районного суду від 02 червня 2010 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1, Теребовлянського району, в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року її батька ОСОБА_4 слід скасувати та ухвалити в даній частині нове рішення, яким в задоволені позову в даній частині - відмовити. В решті рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2010 року, а саме в частині, якою за ОСОБА_2 визнано право власності на іншу 1/2 частину спірного будинковолодіння після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року її батька ОСОБА_4 - слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2010 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1, Теребовлянського району, Тернопільської області, в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року її батька ОСОБА_4 - скасувати та ухвалити в даній частині нове рішення, яким в задоволені позову в даній частині - відмовити.

В решті рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2010 року - залишити без змін.

Повний текст постанови буде складений - 30 січня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів