КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/1066/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року м. Київ

Справа № 761/10746/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Махлай Л.Д., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Державне територіально - галузеве об'єднання «Південно-західна залізниця»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного територіально - галузеве об'єднання «Південно-західна залізниця»,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Мальцевим Д.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 8 липня 2016 року він був поновлений на роботі на посаді начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» з 25 березня 2015 року, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 2 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ДГТО «Південно-зхахідна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково, стягнуто з ДГТГО «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток в сумі 285005 грн.93 коп.

Посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції в частині поновлення на роботі до цих пір не виконано, керуючись ст..236 КЗпП України, позивач просив стягнути із відповідача 206 930, 28 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 3 серпня 2017 рокупо 23 березня 2018 року. При чому позивачем при розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення була врахована заробітна плата в сумі 33443 грн.66 коп., яку він отримав до 20 грудня 2017 року працюючи в Апараті виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, а саме за період з 3 серпня 2017 року по 23 березня 2018 року в сумі 206 930, 28 грн.

Судом вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

В апеляційні скарзі зазначив, що судом першої інстанції при постановленні рішення від 29 травня 2018 року були неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, порушені норми процесуального права, зокрема, положення ч.6 ст.81, ч. І ст.89, ч. І, 2, 5 ст.263 ЦПК України, а також і не враховано положення п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористався.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 21 серпня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 13 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду визначено дату розгляду справи цим судом в судовому засіданні 31 жовтня 2018 року.

В судове засіданні представники ДТГО «Південно-західна залізниця» не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.159, 160, 163), причини своєї неявки представники відповідача не повідомили, у зв'язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу в їх відсутність, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 8 липня 2016 року позивні вимоги ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», Голови комісії з реорганізації у зв'язку із злиттям ДТГО «ПЗЗ», задоволено частково, зокрема, поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника ДТГО «ПЗЗ» з 25 березня 2015 року на умовах, визначених Контрактом № 5-IV від 13 лютого 2012 року, укладеного між Міністерством інфраструктури України та ОСОБА_2 Додатковими угодами до Контракту.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва в частині що стосується поновлення позивача на займаній посаді залишено без змін.

Оскільки в частині щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» з 25 березня 2015 року допущено негайне виконання рішення суду, позивач 18 липня 2016 року отримав виконавчий лист щодо виконання рішення суду в цій частині.

4 серпня 2016 року постановою державного виконавця було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України про виконавче провадження».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року, постанову державного виконавця від 4 серпня 2016 року визнано неправомірною та скасовано.

Крім того, 2 серпня 2017 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_2 до ДТГО «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі 285 005, 93 грн.

Вказаним рішенням суду, зокрема, встановлено той факт, що рішення суду від 8 липня 2016 року не виконано без поважних причин. Середній заробіток стягнуто з відповідача по 2 серпня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року вказане рішення суду залишене без змін.

Відповідно до Розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_2 від 25 травня 2015 року № ПА-5/250, середньогодинна заробітна плата становить 185, 94 грн.

З відповіді на адвокатський запит представника позивача від 16 червня 2017 року № Н-3/36-Р вбачається, що середньогодинна заробітна плата позивача, розрахована відповідно до Постанови КМУ № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» становить 185, 94 грн.

Крім того, для працівників Управління залізниці розпорядженням Південно-Західної залізниці від 3 листопада 2014 року №Н-2/49і затверджено графік роботи на 2015 рік при п'ятиденному робочому тижні з двома вихідними днями, графіком дотримується норма часу сорокагодинного робочого тижня, при цьому, тривалість щоденної роботи нерівномірна (понеділок-четвер - 8, 25 год., п'ятниця - 7 год.). нарахування заробітної плати працівникам Управління залізниці здійснюється погодинно та пропорційно відпрацьованого часу.

Також установлено, що позивач з 2 лютого 2016 року по 20 грудня 2017 року обіймав посаду Головного спеціаліста в Апараті ВО КМР (КМДА), форма працевлаштування - основна. За цей період позивач отримав заробітну плату в сумі 33443 грн.66 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що після ухвалення рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 8 липня 2016 року і до часу розгляду судом цього позову, рішення суду про поновлення позивача ОСОБА_2 на роботі відповідачем не виконане, що є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ст.236 КЗпП України. Визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача, за час затримки виконання рішення, суд першої інстанції з дотриманням вимог Постанови КМУ № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» визначив розмір середньогодинної заробітної плати позивача, врахував кількість годин по місяцям з 3 серпня 2017 року по 23 березня 2018 року та вирахував із загальної суми середнього заробітку суму заробітної плати, яка отримана позивачем в спірний період за іншим місцем роботи.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам матеріального закону, доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують та не впливають на їх правильність.

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно.

Так, ч.1 ст.235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (ч.5 ст.235 КЗпП України).

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ст.129-1 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч.2 ст.18 ЦПК України) (постанова Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-435цс15).

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Установивши, що рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 8 липня 2016 року в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі не виконане відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про затримку з вини відповідача виконання судового рішення у розумінні ст.236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що у позивача відсутнє бажання бути поновленим на роботі, що дає підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки пред'явлення позивачем рішення до примусового виконання вказує на бажання останнього поновитися на роботі. До того ж, стаття 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії.

Належних та допустимих доказів на підтвердження виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі представником відповідача, у передбаченому ст..ст. 12,81 ЦПК України порядку, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом першої інстанції при обчислення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі була врахована заробітна плата позивача за іншим місцем роботи у спірний період, але сам по собі факт працевлаштування позивача на інше місце роботи не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку на підставі ст. 236 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що заявлений позивачем період стягнення з серпня 2017 року по березень 2018 року взагалі не повинен прийматися судом до уваги у зв'язку з закінченням терміну дії контракту ( 13 лютого 2017 року), не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 8 липня 2016 року та доказів на підтвердження вчинення дій по припиненню контракту у зв'язку з закінченням його строку.

Крім того, слід зазначити, що доводи відповідача щодо безпідставності заявлених позивачем вимог про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі з тих підстав, що позивач не вчинив дій щодо поновлення на роботі, факт працевлаштування позивача на іншу роботу у спірний період, закінчення строку дії контракту, вже були предметом розгляду як судом першої інстанції, та і судом апеляційної інстанції при розгляді справи № 761/10215/2017 за позовом ОСОБА_2 до ПГТО «Південно-західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 9 липня 2016 року до 2 серпня 2017 року.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням наведено, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,-

суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного територіально - галузеве об'єднання «Південно-західна залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 29 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 6 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

Л.Д. Махлай