Справа №601/2120/17
Провадження № 2/601/154/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2018 року Кременецький районний суд Тернопільської області у складі: головуючої судді Мочальської В.М.,

за участю секретаря Коляди О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 5385 грн. 15 коп. спричиненої майнової шкоди, 1000 грн. моральної шкоди, а також 710 грн. 85 коп. судових витрат.

Посилаючись на те, що вказане рішення було виконане відповідачем лише у вересні 2017 року, рішенням суду з відповідача на його користь стягнуто певні суми шкоди, то таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, а відтак є грошовим зобов'язанням. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат стягувача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати стягувачу.

З врахуванням наведеного позивач просив стягнути з ОСОБА_2 31845 грн. 30 коп. інфляційних втрат та 3 % річних, 640 грн. судового збору, 320 грн. за вимогу про забезпечення позову, 2500 грн. за надання правової допомоги.

В підготовчому судовому засіданні позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та остаточно просив стягнути з відповідача 34850 грн. 16 коп. інфляційних втрат та 3 % річних, 640 грн. судового збору, 320 грн. за вимогу про забезпечення позову, 2500 грн. за надання правової допомоги, 1000 грн. очікуваних судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що ч.2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв»язку із завданням шкоди.

Учасники справи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. У відповідності до вимог ч.3 ст.211 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши представлені сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 5385 грн. 15 коп. спричиненої майнової шкоди, 1000 грн. моральної шкоди, а також 710 грн. 85 коп. судових витрат.

19 січня 2009 року Кременецьким районним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 2-840/08 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 5385 грн. 15 коп. спричиненої матеріальної шкоди, 1000 грн. моральної шкоди та 710 грн. 85 коп. судових витрат.

23 січня 2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

27 квітня 2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа у зв»язку з відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення.

27 травня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №54324154 від 15 вересня 2017 року, борг погашений повністю, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-840/08, виданого 19 січня 2009 року Кременецьким районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 7096 грн. матеріальної і моральної шкоди - закінчено.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Основними засадами судочинства є обов'язковість рішень суду (ч. З ст. 129 Конституції України).

Положеннями ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно із вимогами частин 1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15.

При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України.

Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-3019цс15.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань.

Враховуючи наведене, суд вважає, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України), а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Доводи позивача зводяться до помилкового тлумачення положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та практики Верховного Суду України, є необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273,352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних, судових витрат відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вказане рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1, (ідентифікаційний код НОМЕР_1, паспорт серія МС № 085338), який проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 «б» м. Кременець Тернопільської області.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2( ідентифікаційний код НОМЕР_2), який проживає ІНФОРМАЦІЯ_3.

Повний текст рішення виготовлено 18 квітня 2018 року.

Головуючий: