АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/1715/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

Судді - доповідача: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бескоровайний О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року

ухваленого під головуванням судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В.

по цивільній справі № 757/54465/17-ц за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 у вересні 2017 року звертаючись до суду з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 505,00 гривень та моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень за рахунок списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Обґрунтовував свої вимоги тим, що 24.07.2017р. він звернувся до Генеральної прокуратури України ( далі - ГПУ) із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Не отримавши відповіді на вказану заяву він подав до суду скаргу на бездіяльність відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.08.2017 року було задоволено його скаргу, зобов'язано відповідача внести подану ним заяву до ЄРДР. 21.08.2017року він звернувся до ГПУ із заявою про повідомлення номеру кримінального провадження та на кого покладено обов'язок проведення досудового розслідування. Листом від 06.09.2017 року № 17/7-999-03 його було повідомлено, що ГПУ 31.08.2017 року зареєстровано кримінальне провадження № 0002789, яке в порядку ст. 218 КПК України спрямовано до прокуратури Вінницької області для організації досудового розслідування, за результатами якого його буде повідомлено прокуратурою Вінницької області. Позивач зазначав, що діями посадових осіб прокуратури йому було завдано матеріальну шкоду яка склалася з вартості проїзду до Києва - 411 гривень; коштів на відрядження під час перебування в місті Києві - 60 гривень; вартість поштового направлення в ГПУ - 17,00 гривень; вартість поштового відправлення від 21.08.2017 року у сумі 17,00 гривень - всього 505 гривень. Вважав, що діями відповідача йому також спричинено моральну шкоду, оцінену ним в сумі 5000,00 гривень. Так як з вини ГПУ він був змушений порушити свій звичайний ритм життя, звертатися зі скаргами до суду та витрачати свій особистий час. Тому просив його позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу де ставив питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення вимог.

29.01.2018 року апеляційним судом отримано відзив представника ГПУ на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Заперечуючи проти її доводів, представник зазначила про те, що саме на позивача покладено обов'язок довести, якими діями йому завдано моральну шкоду, в чому вона полягає та з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір. Крім того, резолютивна частина ухвали Печерського районного суду м. Києва від 07.08.2017 свідчить, що судом не визнано бездіяльність ГПУ протиправною. Наявність цієї ухвали не звільняє позивача від обов'язку доказування в загальному порядку підстав для відшкодування йому шкоди. Відтак позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують заподіяння ГПУ шкоди, неправомірність дій ГПУ, а також наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини в цьому останнього.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу Х111 Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147 -У111 від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці ( відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу Х11 прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 -У111 апеляційні суди, утворенні до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років до набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147 -У111 від 03 жовтня 2017 року.

Позивач у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник Генеральної прокуратури України апеляційну скаргу не визнав, заперечував проти її задоволення.

Представник Державної казначейської служби України будучи повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з'явився, поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з вимог ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України та зазначав, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу ( в редакції 2004 року). Вважав позовні вимоги позивача безпідставними. А посилання на Закон України від 01.12.1994 року № 266/94-В «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, судового слідства, прокуратури і суду» необґрунтованим. Відсутність доказів вини відповідача у спричинені матеріальної та моральної шкоди, як і причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина відповідача в її заподіянні вказували на відсутність підстав щодо задоволення позову.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач вказував на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги належні докази надані ним на підтвердження заподіяної йому шкоди, як матеріальної так моральної. Зазначаючи, що розмір майнової шкоди нанесеної позивачу підтверджується довідкою, а моральна поясненнями згідно ст.55. 56 Конституції України Закону прямої дії. І якщо прокуратура не поважає Конституцію України то це повинен зробити суд тобто заставити поважати Конституцію всіма діючими органами України.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Як вбачається із матеріалів справи 31.07.2017 року до Генеральної прокуратури України надійшла заява позивача від 24.07.2017 року щодо можливого вчинення кримінального правопорушення начальником слідчого відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та з інших питань.

ЛистомГенеральної прокуратури України від 02.08.2017 року № 17/7 -999 -03 заяву направлено до прокуратури Вінницької області, під юрисдикцією якої знаходиться місце вчинення можливого кримінального правопорушення, про що інформовано заявника.

За результатами її розгляду прокуратурою Вінницької області у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовлено.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07.08.2017 року задоволено скаргу представника ПСП „Війтівське" ОСОБА_1 Зобов'язано уповноважених службових осіб Генеральної прокуратури України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості із заяви позивача від 24.07.2017 року та розпочати досудове розслідування з приводу повідомлених даних.

29.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Генеральної прокуратури України про надання інформації щодо виконання зазначеної вище ухвали суду. Листом від 06.09.2017 року заявнику було повідомлено про реєстрацію кримінального провадження, яке скеровано до прокуратури вінницької області для організації досудового розслідування.

У якості правових підстав для відшкодування шкоди позивач посилався на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та положення ст. 1176 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього ( досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктивного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільно - правової відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода завдана незаконними,діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст.1176 ЦК України, а саме внаслідок;

незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи з загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами ( ст. ст.1173, 1174 ЦК України).

Ухвала Печерського районного суду від 07.07.2017 року за якою було зобов'язано уповноважених службових осіб Генеральної прокуратури України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості із заяви представника ПСП „Війтівське" ОСОБА_1 від 24.07.2017 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування з приводу повідомлених даних, не підпадає під перелік дій, які дають підстави для відшкодування шкоди з підстав визначених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 1176 ЦК України.

Крім того, заява яка була предметом розгляду в порядку положень ст. 303 КПК України при постановлені ухвали Печерського районного суду міста Києва від 07.07.2017 року була подана ОСОБА_1 як - представником ПСП „Війтівське", а не фізичною особою.

Відтак, слід погодитися з висновками суду першої інстанції щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження заподіяння ГПУ неправомірних дій саме відносно позивача - ОСОБА_1, що б давало підстави для задоволення заявлених вимог з урахуванням положень зазначеного вище Закону та положень ст. 1176 ЦК України.

Згідно з ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також урахування інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті (шкода, завдана каліцтвом, ушкодженням здоров'я, незаконним засудженням тощо).

При розгляді справи, не було встановлено що дії відповідача є протиправними. Відтак і підстав для задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди також нема.

Позивачем при подачі позову ставилося також питання про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої йому при розгляді 07.08.2017 року Печерським районним судом ухвали про задоволення скарги на бездіяльність прокуратури, а саме: вартість проїзду -411 гривень, командировочні - 60 гривень; вартість поштового відправлення - 34 гривни; всього - 505 гривень.

Враховуючи, що витрати про які зазначає позивач були понесені ним як представником ПСП «Війтівське» то він не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування при розгляді по суті питання пов'язаного з кримінальним правопорушенням.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при ухвалені рішення були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення неправосудного рішення. Підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів", ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: