Дата документу 11.12.2018 Справа № 320/4428/18
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 320/4428/18Головуючий у 1-й інстанції Урупа І.В.
Пр. № 22-ц/807/472/18Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 24 січня 2018 року №39341015 та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2018 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись напорушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду , що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються на протиправності відмови державного реєстратора Відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію скасування обтяжень нерухомого майна та спори з цього приводу підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідно до ч.3 ст.19 ЦПК України заявлені вимоги не є похідними від цивільного права.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у цивільній справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. У спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, можуть бути оскаржені відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України та ст.19 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових чи особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Такі висновки містяться в постанові від 16 жовтня 2018 року Великої Палати Верховного Суду у справа № 804/14296/15.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із реєстрацією майнових прав, невиконанням умов цивільно-правової угоди, що випливають із договірних відносин, то за таких обставин спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Вищезазначена правова позиція викладена у поставноі Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №802/1792/17 (провадження 11-109апп18)

Ураховуючи суб'єктний склад цієї справи й те, що спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, а саме: договір позики, колегія дійшла висновку про наявність між учасниками справи спору про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися в порядку, визначеному нормами ЦПК України.

При цьому колегія суддів зазначає, що сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. З'ясуванню у такому випадку підлягають підстави виникнення спору та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відмовляючі у відкритті провадження, суд першої інстанції належним чином не дослідив обставин виникнення спору та положень ч.1ст.19 ЦПК України.

Отже, висновок суду про те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства є помилковим.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст. ст. 374,376, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2018 року по цій справі - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: