Справа № 535/1270/18
Провадження № 2/535/484/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Якименко Т.О., при секретарі Балала Л.В., розглянувши у підготовчому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області про визнання за нею, в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 2,56 га, розташованої на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, й до дня смерті належала ОСОБА_3, яка померла 13 серпня 2004 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 523733, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області від 28.04.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1526.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що після смерті її матері - ОСОБА_3, яка померла 13 серпня 2004 року, вона є спадкоємцем за заповітом складеним 20.05.2005 року, посвідченим державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим номером 871. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 2,56 га, розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Для належного оформлення своїх спадкових прав, позивачка звернулася до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, однак отримала відмову у видачі на її ім'я свідоцтва про спадщину, у зв'язку з тим, що на запит нотаріуса відділом Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області не наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Позивачка вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, позбавляє її права як спадкоємця за заповітом отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 селищна рада Котелевського району Полтавської області подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Положеннями ст. 200 ЦПК Українивизначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Визнання відповідачем пред'явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

13 серпня 2004 року померла ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-КЕ № 277480, видане відділом ОСОБА_2 районного управління юстиції у Полтавській області від 13.08.2004 року.

За свого життя ОСОБА_3 заповіла позивачці, на випадок своєї смерті земельну ділянку площею 2,56 га, розташованої на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчить заповіт, посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 20.05.2004 року за реєстровим номером 871.

Відповідно до довідки №1970, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області від 12.04.2018 року вбачається, що на час відкриття спадщини 13.08.2017 року ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. На час відкриття спадщини з нею за вказаною адресою був зареєстрований чоловік - ОСОБА_5

На даний час у провадженні ОСОБА_2 державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 30/2005 щодо майна ОСОБА_3.

Спадкове майно після смерті ОСОБА_3 складається з земельної ділянки площею 2,56 га, розташованої на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка до дня смерті належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 523733, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області від 28.04.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1526.

Відповідно до листа № 95/169-18 наданого відділом у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області 19.04.2018 року, за результатами розгляду нотаріального запиту щодо надання ОСОБА_5 з державного земельного кадастру про земельну ділянку, було повідомлено, що земельна ділянка площею 2,56 га, розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, й до дня смерті належала ОСОБА_3 до Національної кадастрової системи не занесена, тому потрібно проводити дії з Державної реєстрації земельних ділянок.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної або комунальної власності або уповноваженої ними особи.

Відповідно до п. 115 постанови КМУ «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 року державна реєстрація земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації за заявою власників.

Інших законодавчих нормативних актів щодо проведення державної реєстрації земельних ділянок на даний час не передбачено, а тому Відділ був позбавлений можливості надати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

У зв'язку з вищевикладеним, приватний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, оскільки не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №475/02-31 від 30.05.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно пункту г. ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно ч.9 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_3 за свого життя отримала у приватну власність земельну ділянку з додержанням відповідно до діючого на той час законодавства документу, що посвідчує право власності на нерухоме майно, а тому відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо даної земельної ділянки не може слугувати підставою для позбавлення позивачки, як її спадкоємця права щодо оформлення своїх спадкових прав на спірну земельну ділянку.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків, в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 2,56 га, розташованої на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, й до дня смерті належала ОСОБА_3, яка померла 13 серпня 2004 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 523733, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області від 28.04.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1526

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя