Справа № 456/1152/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/783/6782/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4 (адвоката) ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства по будівництву та реконструкції автомобільних шляхів «Західшляхбуд» » в особі арбітражного керуючого ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2017 року,-

в с т а н о в и л а:

в квітні 2016 року ОСОБА_4, звернувся в суд із позовом до Відкритого акціонерного товариства по будівництву та реконструкції автомобільних шляхів «Західшляхбуд» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_2, в якому просив стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Західшляхбуд» в його користь компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 19320 грн. 56 коп. Позивач уточнивши позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, зменшивши суму до 18033 (вісімнадцять тисяч тридцять три) грн.. 17 коп..

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 07 вересня 1977 позивач був прийнятий на роботу в ВАТ «Західшляхбуд», де працював до 23 січня 2012 року і був звільнений у звязку з ліквідацією підприємства. На день його звільнення ВАТ «Західшляхбуд» було нараховано, але не виплачено заробітну плату на загальну суму 25043 грн. У звязку із затримкою виплати заробітної плати, спочатку прокурор Франківського району м. Львова в інтересах позивача, а згодом сам позивач звертались із заявами про видачу судового наказу про стягнення по заробітній платі. Судовим наказом Франківського районного суду м. Львова від 16.11.2009 року стягнуто із ВАТ «Західшляхбуд» на користь ОСОБА_4, заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у сумі 19091 грн. 74 коп. Судовим наказом Стрийського міськрайонного суду від 18.10.2010 року стягнуто із ВАТ «Західшляхбуд» на користь ОСОБА_4, заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у сумі 4952 грн. 00 коп. Відповідач не оспорював видані судові накази та суми заборгованості вказані в них, тобто визнав те що не здійснював виплату заробітної плати з 2008 року по 2015 роки, а вказана в судових наказах заборгованість позивачу була повністю виплачена 23 жовтня 2015 року. Таким чином, він має право на отримання компенсації за втрату частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати. Відповідно до здійснених розрахунків заборгованість, сума компенсації заборгованості середнього заробітну за час затримки заробітної плати з урахуванням індексу інфляції станом на 24 жовтня 2015 року становить 18033 (вісімнадцять тисяч тридцять три) грн.. 17 коп. Крім того, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, на його користь підлягає стягненню і моральна шкода, яка полягала у втраті нормальних життєвих звязків і вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя, яку він оцінює у розмірі 1000 грн.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Відкритого Акціонерного товариства "Західшляхбуд" в користь ОСОБА_4, 30.12.1956р. народження і.н. НОМЕР_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 18033 (вісімнадцять тисяч тридцять три) грн.. 17 коп..

Стягнуто з Відкритого Акціонерного товариства "Західшляхбуд" в дохід держави судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одну) грн.. 20 коп..

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Відкритого Акціонерного товариства "Західшляхбуд" в особі арбітражного керуючого ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди в сумі 1000 (одна тисяча) грн.. 00 коп. відмовлено.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ВАТ по будівництву та реконструкції автомобільних шляхів «Західшляхбуд».

В апеляційній скарзі, зазначає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права. Зокрема зазначає, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.07.2010 року порушено провадження у справі №8/33 (10) по банкрутству ВАТ по будівництву та реконструкції автомобільних шляхів «Західшляхбуд» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а ухвалою від 19.10.2010 року затверджено реєстр вимог кредиторів ВАТ «Західшляхбуд», до якого включено суму заборгованості товариства перед позивачем ОСОБА_4 з грошовими вимогами, що виникли до дня порушення справи про банкрутство, інших вимог згідно виконавчих листів позивач не мав, при цьому, відповідно до ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Апелянт також звертає увагу суду на те, що відповідно до постанови Господарського суду Львівської області від 08.11.2011 року у справі №8/33 (10) ВАТ «Західшляхбуд» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а тому з моменту визнання підприємства банкрутом необхідно застосовувати положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідно до ч.4 ст.12, якого протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), а також не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів). Апелянт вважає, що нарахування громадянам компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати не є основним зобовязанням перед працівником, не входить до фонду оплати праці, оскільки не обкладається загальнообовязковими податками та зборами, а тому є, свого роду, санкцією за невиконання грошового зобовязання перед колишнім працівником і, в силу наведеної вище норми Закону, не може бути застосованою до підприємства-банкрута. Крім того, зазначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати з вини власника або уповноваженого органу, однак, заборгованість ВАТ «Західшляхбуд» перед позивачем по заробітній платі виникла не з вини підприємства, оскільки 07.07.2010 року судом порушено провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Не може, на думку апелянта, покладатись на підприємство обовязок здійснення компенсації позивачу втрати частини заробітку (доходу) ще й з тієї причини, що згідно з законом, вона виплачується за рахунок власних коштів підприємства, яких у нього з відкриттям ліквідаційної процедури немає, оскільки всі його кошти, майно та майнові права становлять ліквідаційну масу, яка реалізується в процедурі банкрутства на погашення заборгованості згідно затвердженого реєстру кредиторів та ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Відповідно до положень Закону, виплата компенсації частини втраченого доходу можлива лише після виплати основного боргу, що в даному випадку полягає в задоволенні вимог позивача як кредитора першої черги та другої черги. Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_4 (адвоката) ОСОБА_5. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказане рішення відповідає вказаним вимогам закону.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено терміни виплати заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_4, працював до 23.01.2012р. та був звільнений з ВАТ «Західшляхбуд» у звязку з ліквідацією підприємства.

Відповідно до судового наказу виданого Франківським районним судом м. Львова від 16.11.2009р., з ВАТ «Західшляхбуд» стягнуто в користь ОСОБА_4, заборгованість по заробітній платі в розмірі 19091 грн. 74 коп..

Згідно судового наказу виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області від 18.10.2010р., з ВАТ «Західшляхбуд» стягнуто в користь ОСОБА_4, заборгованість по нарахованій , але не виплаченій заробітній платі в розмірі 4952 грн. 50 коп..

Відповідно до повідомлення Арбітражного керуючого ОСОБА_2, на запит адвоката ОСОБА_5, вбачається, що згідно даних загального архіву бухгалтерських документів за 2008-2012 роки ВАТ «Західшляхбуд», а саме по особистих рахунках №2008, №2009, №2010, №2011 та №2012 нарахування зарплати ОСОБА_4, було нараховано заробітної плати та вихідної допомоги за період з 2008р. по 23.01.2012р., на загальну суму 55270,00 грн..

Згідно розрахунку компенсації таблиці споживчих цін по місяцях та роках починаючи з травня 2008 року і на час виплати, документально підтвердженої заборгованості, яка не виплачена становить 18033 грн. 17 коп..

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст.2 цього Закону та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих за період, починаючи з 01.01.2001 року.

Згідно з цими нормативними актами, одним із видів грошового доходу, який підлягає компенсації, є заробітна плата (грошове забезпечення).

Враховуючи наведені вище норми матеріального закону, які зобовязують підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснити компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та встановлений у даній справі факт порушення підприємством встановлених строків виплати позивачу заробітної плати, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Законом України від 14.05.1992 року «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, а тому доводи сторони відповідача про відсутність коштів для виплати позивачу заборгованості по заробітній платі та відсутність вини підприємства у несвоєчасній виплаті позивачу заробітної плати є безпідставними.

Згідно правового висновку Верховного Суду України в постанові від 02.07.2014 року (справа №6-76цс14), порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити зазначені кошти.

Окрім того, вина підприємства у порушенні строків виплати заробітної плати для здійснення компенсації за це порушення, в силу наведених вище норм матеріального закону, не є визначальним критерієм для присудження такого виду компенсації.

Доводи апелянта про те, що компенсація втрати частини доходів у звязку з порушенням встановлених строків їх виплати належить до одного з видів цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобовязання у договірних правовідносинах (пеня, штраф, неустойка), оскільки за своєю правовою природою компенсація - це інший вид відповідальності, передбачений трудовим законодавством за порушення строків виплати працівнику заробітної плати, і є обовязковим для роботодавця є безпідставними.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, які сторони подали в обгрунтування своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального закону, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального закону, які б були підставою для скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по будівництву та реконструкції автомобільних шляхів «Західшляхбуд» » в особі арбітражного керуючого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.05.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6