Провадження № 22-ц/801/115/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О.О.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 рокуСправа № 127/24275/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 Вінницького апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2018 року, ухвалене в складі судді Жмудя О. О. в м. Вінниця, дата складення повного судового рішення 10 серпня 2018 року,-

в с т а н о в и в :

16.11.2016 року ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 22 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»), було укладено кредитний договір № 5699-068/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 8 900,00 доларів США строком до 22.10.2014 року зі сплатою 11,99% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 22.10.2007 року було укладено договір поруки, а також 31.07.2008 року було укладено договір поруки між банком та ОСОБА_5. За умовами вказаних договорів поруки, поручителі зобов'язуються нести солідарну з боржником майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом.

Позичальник не в повній мірі виконував взяті на себе зобов'язання та станом на 19.02.2016 року заборгованість за кредитним договором склала 3 529,35 доларів США, з яких: 2 941,53 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 587,82 долари США - прострочені проценти та склалася за період з квітня 2013 року по 21.10.2014 року. Окрім того за умовами договору позичальник за порушення термінів повернення кредиту повинен сплатити пеню, яка розрахована станом на 21.10.2014 року та становить 2 082,36 доларів США, з яких пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 1 783,02 доларів США, що становить 47 182,73 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 299,34 долара США, що становить 7 921,21 грн.

В позовній заяві позивач висуває вимогу стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість по кредитному договору.

Ухвалою Вінницького міського суду від 31 січня 2018 року залучено до участі у даній справі в якості процесуального правонаступника позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (а.с. 94-95 Т.2).

Рішенням Вінницького міського суду від 02.08.2018 року позовні вимоги задоволено та ухвалено:

-стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за кредитним договором у розмірі 3 529,35 дол. США (три тисячі п'ятсот двадцять дев'ять доларів США тридцять п'ять центів), з яких: кредит - 2 941,53 дол. США (дві тисячі дев'ятсот сорок один долар США п'ятдесят три центи); проценти - 587,82 дол. США (п'ятсот вісімдесят сім доларів США вісімдесят два центи); та суму заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит у розмірі 55 103,94 грн. (п'ятдесят п'ять тисяч сто три гривні дев'яносто чотири копійки), з яких: пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 47 182,73 грн. (сорок сім тисяч сто вісімдесят дві гривні сімдесят три копійки); пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 7 921,21 грн. (сім тисяч дев'ятсот двадцять одна гривня двадцять одна копійка);

-Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 227,47 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором № 5699-068/07Р від 22.10.2007 року, а також враховуючи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виступили поручителями боргових зобов'язань ОСОБА_3, термін дії договорів поруки не закінчився, тому суд дійшов висновку, що вони повинні відповідати як солідарні між собою боржники.

На таке рішення суду першої інстанції відповідачі ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати ухвалене у справі рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції ігнорував той факт, що, з урахуванням строку звернення до суду з позовом (листопад 2016 року), позивачем пропущений строк позовної давності стосовно вимог до позичальника ОСОБА_3 за період з 01.11.2009р. по листопад 2013 року за тілом кредиту в сумі 1 182,53 доларів США. та за процентами в сумі 240,03 доларів США, а також за період з 01.11.2009 року по 26.11.2015 року стосовно вимог про стягнення пені. Про застосування наслідків спливу строку позовної давності відповідачі заявляли в суді першої інстанції, подавши письмову заяву. Також в апеляційній скарзі вказують на те, що оскільки поручителі відповідають солідарно з боржником, то і з них не можуть бути стягнені зазначені суми.

Правом на подання відзиву сторони не скористалися.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Вінницької області та утворено Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у місті Вінниці.

Відповідно до положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів, що відбулися 9 листопада 2018 року, днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листопада 2018 року. Відповідне повідомлення голови новоутвореного суду опубліковано у газеті «Голос України» № 213 (6968) від 10 листопада 2018 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1, частини 5 статті 31 цивільного процесуального Кодексу України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Справа за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором за підсудністю була передана до Вінницького апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 14 листопада 2018 року для розгляду даної заяви визначено колегію суддів у складі головуючого судді Шемети Т. М., суддів Якименко М. М., Ковальчука О. В., судом справу призначено до розгляду на 29 листопада 2018 року в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

-22 жовтня 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 5699-068/07Р (а.с. 9-14 т.1), за умовами якого з метою своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля, що купується, за договором купівлі-продажу товарів № 001819 від 18 жовтня 2007 року, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування автомобіля, укладання яких здійснюється на підставі і з урахуванням вимог п. 6.1.11 даного договору, банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 8 900 доларів США терміном з 22.10.2007 до 22.10.2014 зі сплатою 11,99 відсотків річних (п. 1.2. кредитного договору).

Відповідно до п. 4.4. кредитного договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 106 доларів США щомісяця до 10 числа наступного місяця. Згідно п. 10.1. кредитного договору, за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Детальний розпис загальної вартості кредиту для позичальника вказано в договорі та Додатку №1 до Договору, який є невід'ємною його частиною (а.с. 15-16 т.1).

-22 жовтня 2007 року, в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, між АКБ «ПРАВЕКС- БАНК» та ОСОБА_4 укладено договір поруки (а.с. 27-28 т.1), за умовами якого поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 5699-068/07Р від 22 жовтня 2007 р. та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 22.10.2014р. у розмірі 8 900 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

В пункті 2.1. договору поруки закріплено, що поручитель зобов'язується, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, виконати за нього зобов'язання перед кредитором на умовах, у порядку і у строки, встановлені кредитним договором, зазначеним у пункті 1.1. даного договору, зі змінами і доповненнями до нього. Договір поруки набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 22 жовтня 2017 року (п. 4.1. договору поруки).

-31 липня 2008 року, в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, між АКБ «ПРАВЕКС- БАНК» та ОСОБА_5 укладено договір поруки (а.с. 25-26 т.1), відповідно до умов якого поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 5699-068/07Р від 22 жовтня 2007 р. та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 22.10.2014р. у розмірі 8 900 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

Згідно п. 2.1. договору поруки, поручитель зобов'язується у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором виконати за нього зобов'язання перед кредитором на умовах, у порядку та у строки, встановлені кредитним договором, зазначеним у пункті 1.1. даного договору, зі змінами і доповненнями до нього. Пунктом 4.1. договору поруки визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 22 жовтня 2017 року.

-22 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №5699-068/07Р від 22 жовтня 2007 року (а.с. 21 т.1), яким визначено детальний розмір заборгованості за кредитним договором № 5699-068/07Р від 22 жовтня 2007 року та викладено в Додатку 2 (а.с.24, т.1).

-3 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 5699-068/07Р від 22 жовтня 2007 року (а.с. 22 т.1). яким проведено реструктуризацію заборгованості. за кредитним договором № 5699-068/07Р від 22 жовтня 2007 року та викладено в новій редакції графік погашення кредиту, закріплений у Додатку №1 до цього договору(а.с.23,т.1).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 21.10.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом складає 5 611,71 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 2 941,53 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 1 783,02 долари США, проценти 587,82 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків 299,34 доларів США (а.с. 33-35 Т.1).

Відповідачами 23.03.2018 року було подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача, пред'явлених поза межами строку звернення до суду (а.с. 117-118, т.2)

Спір виник з приводу виконання умов кредитного договору позичальником, розміру заборгованості що підлягає до стягнення в примусовому порядку та відповідальності поручителів перед кредитором за неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитом. Спору стосовно порядку та правильності наведених позивачем розрахунків немає.

Перевіряючи правильність рішення першої інстанції та доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом положень закону, які регулюють позовну давність, апеляційний суд зазначає наступне:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У справі що розглядається сторони кредитного договору погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання. Так, суд першої інстанції вірно встановив, що 22 жовтня 2007 року АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3 уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком на сім років, тобто до 22 жовтня 2014 року включно, кредитні кошти у іноземній валюті у розмірі 8 900 доларів США, які зобов'язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 11,99 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач ОСОБА_3 мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 10 числа кожного місяця визначені в договорі суми (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку та не заперечується сторонами, ОСОБА_3 перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом починаючи з квітня 2013 року, у зв'язку із чим з цього моменту і утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом 16 листопада 2016 року.

У зв'язку з наведеним слід дійти висновку, що висновок суду першої інстанції про початок перебігу позовної давності з 22 жовтня 2014 року - з визначеного в кредитному договорі терміну кредитування та відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованих на час звернення до суду платежів ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Отже, аналізуючи умови кредитного договору і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року, Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року № 6-116 цс13 та в Постанові № 6-199 цс16, у Постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та ін.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням строку звернення банку до суду 16 листопада 2016 року, заяви відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності, до стягнення з відповідача ОСОБА_3 підлягають чергові платежі за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та процентів за період з листопада 2013 року по 21 жовтня 2014 року ( в межах 3-річного строку позовної давності та відповідно до меж заявлених позовних вимог), а саме: 1 759 доларів США тіла кредиту та 347, 79 доларів США процентів за користування кредитом, а всього 2 106, 79 доларів США.

Стосовно вимог про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами слід зазначити наступне.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

У справі, яка переглядається, з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем (а.с. 33 - 35, т.1) вбачається, що пеня, яку вимагає стягнути позивач, нарахована станом на день закінчення терміну кредитування, тобто станом на 22.10.2014 року. До суду позивач звернувся 16.11.2016 року, тобто на момент звернення до суду строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені завершився, однак суд першої інстанції зазначеному факту оцінки не дав.

За таких обставин, в задоволенні вимог до відповідачів про стягнення пені слід відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Не зважаючи на те. що відповідач ОСОБА_3, подаючи апеляційну скаргу, не повноважний представляти двох інших відповідачів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, однак, апеляційний суд , виходячи з положень частини 4 статті 367 ЦПК України, вважає за необхідне не обмежуватись доводами та вимогами апеляційної скарги, так як рішення суду першої інстанції є явно незаконним, постановлене з невірним застосуванням не лише норм матеріального права що регулюють питання позовної давності, але й норм матеріального права стосовно солідарної відповідальності поручителів перед кредитором.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Як вбачається зі змісту пункту 4.1 договору поруки від 22 жовтня 2007 року, укладеного між АКБ «ПРАВЕКС- БАНК» та ОСОБА_4 (а.с. 27-28 т.1), даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 22 жовтня 2017 року.

Як вбачається зі змісту пункту 4.1 договору поруки від 31 липня 2008 року, укладеного між АКБ «ПРАВЕКС- БАНК» та ОСОБА_5 (а.с. 25-26 т.1), даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 22 жовтня 2017 року.

Отже, строк дії поруки в обох договорах визначено 22 жовтня 2017 року, тому, виходячи з положень частини 4 статт1 559 ЦК України, порука ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на момент пред'явлення позову (16.11.2016 року) не припинена.

Разом з тим, статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Як вбачається зі змісту договору поруки 22 жовтня 2007 року, укладеного між АКБ «ПРАВЕКС- БАНК» та ОСОБА_4 та договору поруки від 31 липня 2008 року, укладеного між АКБ «ПРАВЕКС- БАНК» та ОСОБА_5, додаткової(субсидіарної) відповідальності поручителів не передбачено.

Отже, і поручитель ОСОБА_4, і поручитель ОСОБА_5 відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З огляду на вказане та те, що позов до боржника ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення через пропуск строку позовної давності кредитором щодо чергових платежів за кредитним договором та до вимог про стягнення пені, тому і з поручителів підлягають стягненню ті ж суми, що і з позичальника ОСОБА_3, а саме: 1 759 доларів США тіла кредиту та 347, 79 доларів США процентів за користування кредитом, а всього 2 106, 79 доларів США за період з листопада 2013 року по 21 жовтня 2014 року ( в межах 3-річного строку позовної давності та відповідно до меж заявлених позовних вимог).

У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники. Умовами договорів поруки передбачено також право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення солідарно з боржника та двох поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки. Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів (між собою) за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого. (правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1348цс15).

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції про солідарне стягнення боргу за кредитним договором з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 слід скасувати. Сума заборгованості, встановлена вище апеляційним судом, підлягає стягненню солідарно з боржника ОСОБА_3 і поручителя ОСОБА_4, а також окремо з цього ж боржника і поручителя ОСОБА_7

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсязі.

На підставі підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат: позивач при зверненні до суду сплатив 2 227, 47 грн. судового збору (платіжне доручення на а.с.1, т.1), позивач просив стягнути з відповідачів солідарно 148 498,47 гр. ( за курсом, вказаним позивачем - а.с. 36, т.1), позов підлягає до часткового задоволення: 2 106,79 доларів США, що еквівалентно 55 750,4 гр. (за курсом, вказаним позивачем - 36, т.1), тобто стягненню підлягає 37,5 % від заявлених вимог (55750,4/100*148 498,47). Отже, з урахуванням положень частини 1 статті 141 ЦПК України, на користь позивача слід стягнути з відповідачів судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог, а саме 836,26 грн ( 2227,47*37,5/100), тобто по 278, 75 гр. з кожного відповідача.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць з 1 січня 2018 року встановлений у розмірі 1 762, 00 гривень.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить 148 498,47 грн., тобто менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762*100=176 200), то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2018 року скасувати та постановити нове:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, поверх 6, оф. 32) заборгованість за кредитним договором № 5699-068/07Р від 22.10.2007 року в розмірі 1 759 (одна тисяча сімсот п'ятдесят дев'ять) доларів США тіла кредиту та 347, 79 (триста сорок сім доларів США 79 центів) доларів США процентів за користування кредитом, а всього 2 106, 79 (дві тисячі сто шість доларів 79 центів) доларів США за період з листопада 2013 року по 21 жовтня 2014 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, поверх 6, оф. 32) заборгованість за кредитним договором № 5699-068/07Р від 22.10.2007 року в розмірі 1 759 (одна тисяча сімсот п'ятдесят дев'ять) доларів США тіла кредиту та 347, 79 (триста сорок сім доларів США 79 центів) доларів США процентів за користування кредитом, а всього 2 106, 79 (дві тисячі сто шість доларів 79 центів) доларів США за період з листопада 2013 року по 21 жовтня 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, поверх 6, оф. 32) по 278, 75 (двісті сімдесят вісім гривень 75 к.) гривень з кожного у відшкодування понесених витрати на сплату судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. В. Ковальчук

підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом

головуючий суддя: Т. М. Шемета