Справа №333/4255/17
Провадження №2/333/173/18
РІШЕННЯ

Іменем України

16 березня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Варнавської Л.О.,

при секретарі Некрашевич Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на обєкти самочинного будівництва, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся із позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на обєкти самочинного будівництва. Посилається на таке. Після смерті його прабабки ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку та надвірних споруд, які розташовані на земельній ділянці за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ціолковського, 2-а. ОСОБА_2 придбала цей будинок в 1984 році у ОСОБА_3 по домашній угоді, яка ніде не була зареєстрована. В зведеному акті вартості будівель та споруд від 11.12.1987 року власниками домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Ціолковського, 2-а зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Земельна ділянка була надана згідно договору надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 20.02.1961 року. Згідно дублікату будинкової книги домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя вул. Ціолковського, 2-а вбачається, що з 1984 року там проживали та були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 З 1988 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5. З 1991 року ОСОБА_1 В 1991 році ОСОБА_3 був знятий з реєстрації. На час смерті його прабабки ОСОБА_2 разом з нею проживали його бабка ОСОБА_6, його мати ОСОБА_5, його батько ОСОБА_4 та він в цьому будинку він проживав постійно з дня його народження з 17.09.1991 року. ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 тим, що фактично вступила у володіння спадковим майном. Після смерті його бабки 29.01.2001 року його батько ОСОБА_4 прийняв спадщину тим, що фактично вступив у володіння майном. ОСОБА_4 помер 28.02.2010 року. Після його смерті він фактично прийняв спадщину тим, що постійно проживав разом з ним за вказаною адресою. своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини він не звернувся, так як вважав, що оскільки вони мешкали разом, звертатись не треба. 11.05.2017 року він звернувся із заявою до Шостої Запорізької нотаріальної контори за оформленням спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, але нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. В ЗМ БТІ за вказаною адресою зареєстровані дві інвентарні справи №42477/68942 та №22622/68944. Інвентарна справа за №42477/68942 на те домоволодіння, яке належало його прабабці ОСОБА_2. Рішенням Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 20.03.2014 року встановлений факт родинних відносин: встановлено, що ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_6, а ОСОБА_4 є її сином та батьком позивача. Просить визнати за ним ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4 право власності на обєкти самочинного будівництва, які зазначені в інвентарній справі за №42477/68942 як житловий будинок А-1;, площею 23,5 кв.м, сені А-1 площею 10,4 кв.м, житлова времянка Б-1, площею 10,79 кв.м, сені б-1, площею 8,87 кв.м, сарай В-1, площею 10,58 кв.м, сарай Д-1, площею 12,84 кв.м, гараж Г-1, площею 23,9 кв.м, вбиральня Е.

В судове засідання позивач не зявився, його інтереси представляв за договором адвокат ОСОБА_7, який позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без їх участі.

Представником позивача було заявлене клопотання про витребування з ТОВ Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації копії інвентаризаційних справ №42477/68942 та №22622/68944 та з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори спадкової справи №420/2010, заведеної після смерті ОСОБА_4.

Ухвалою суду вказані клопотання задоволені та вказані документи витребувані та долучені до справи.

Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.

Батьком позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_4, що встановлено зі свідоцтва про народження (а.с.10)

ОСОБА_4 помер 28.02.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7).

Матірю ОСОБА_4 є ОСОБА_6, яка померла 29.01.2001 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану та копією свідоцтва про смерть (а.с.8, 11).

ОСОБА_2 померла 24.10.1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2014 року встановлено, що ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_6 та є прабабкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.61-62)

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.05.2017 року вбачається, що 28.02.2005 року відкрилася спадщина після померлого ОСОБА_4. 11.05.2017 року до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 28.02.2010 року батька ОСОБА_4 У заяві ОСОБА_1 спадщиною зазначений житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Ціолковського, б. 2а на яку спадкоємець просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкоємцем документ, що посвідчує право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Ціолковського, 2а не наданий (а.с.16).

Згідно листа ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» №4316 від 25.04.2017 року встановлено, що у сховищі інвентаризаційних справ знаходяться дві інвентаризаційних справи на різні обєкти нерухомості, які мають однакову поштову адресу: м. Запоріжжя, вул.. Ціолковського, 2а, а саме: №42477/68942 на обєкт нерухомості, який складається з самочинно побудованого житлового будинку літ.А та самочинно побудованого житлового будинку літ. Б, які за даними ТОВ ЗМБТІ реєстрацію прав власності не проходили та №22622/68944 (а.с.17).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.01.1991 року право власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Ціолковського, 2а належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 59-60).

З довідки УЖКГ Запорізької міської ради КП «Виробниче ремонтно-експлуатаційне обєднання №11» від 17.06.2010 р. вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою : м. Запоріжжя, вул. 40-річчя Перемоги, 23-70 та мав склад сімї, тому числі батько ОСОБА_4, був зареєстрований з 06.06.1989 року по день смерті 28.02.2010 року (а.с.52).

Як вбачається з викопіювання зі схем плану будівельного кварталу в м. Запоріжжя,. вул. Ціолковського, 2а станом на 02.04.1979 рік за цією адресою знаходились самовільно збудовані житловий будинок А-1, сені А-1, житлова времянка Б-1, сені б-1, сарай В-1, сарай Д-1, гараж Г-1.

Тобто, судом встановлено, що самовільно збудовані житловий будинок та побутові споруди на які позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування були побудовані вже станом на 02.04.1979 рік.

Згідно п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (чинної станом на 1979 р.), реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Згідно ст. 105 ЦК Української РСР (яка визначала наслідки самовільного будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд у 1979 році) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

З наведеного суд вбачає, що, вказана норма закону самовільним будівництвом визначала здійснення побудови споруди без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил.

Згідно роз'яснень, наданих в п. 3 Постанови Верховного Суду України N 9 від 19.09.75 р. "Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного кодексу України", спори про право власності на самовільно споруджені будинки або прибудови, у тому числі пов'язані з купівлею-продажем, міною, даруванням, спадкуванням цих будівель, а також спори між учасниками будівництва про поділ, визначення порядку користування такими приміщеннями, про відшкодування витрат, понесених на самовільне будівництво, судам не підвідомчі.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 6 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Як зазначено у п. 7 Постанови Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

При цьому, пунктом 8 вказаної Постанови визначено, що, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

З вищенаведених обставин та досліджених судом доказів, суд вбачає, що, спірні об'єкти нерухомого майна є самочинно збудованими - не прийнятими в експлуатацію, право власності на які в порядку, встановленому законом, не зареєстровано.

Крім того, відсутні докази того, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла ОСОБА_6, а після її смерті - ОСОБА_4, оскільки з довідки УЖКГ Запорізької міської ради КП «Виробниче ремонтно-експлуатаційне обєднання №11» від 17.06.2010 р. вбачається що ОСОБА_4 з 1986 року мешкав за іншою адресою: м. Запоріжжя, вул. 40-річчя Перемоги, 23-10, а не по вул. Ціолковського, 2А.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, встановивши, що, за життя, померлий ОСОБА_4 не набув право власності на спірний об'єкт нерухомого майна; та, приймаючи до уваги, що, до складу спадщини входять лише права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на обєкти самочинного будівництва залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області. Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 26.03.2018 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська