Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 351/1345/15-ц

провадження № 61-9725св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 13 липня 2016 року у складі судді: Боднарука М. В., та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2016 року у складі суддів: Пнівчук О. В., Беркій О. Ю., Соколовського В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3. про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що 20 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та банком було укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в сумі 85 000,00 дол. США строком до 18 серпня 2017 року, із сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами. Для забезпечення виконання кредитного зобов'язання 25 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяла на себе зобов'язання перед кредитором, відповідати в солідарному порядку за зобов'язаннями позичальника по кредитному договору.

Посилаючись на те, що відповідачі належним чином не виконують взяті на себе зобов'язання, позивач просив стягнути з них в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором яка станом на 10 серпня 2015 року становить 20 444,70 доларів США - нараховані і непогашені відсотки, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 434 176,31 грн та 317 621 грн пені.

Рішенням Снятинського районного суду від 13 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості по відсоткам за період з 08 червня 2012 року по 10 серпня 2015 року за кредитним договором № 010/14-10-597 0109 від 20 серпня 2007 року в сумі 20 444,70 дол. США та нараховану пеню у сумі 317621,00 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що відповідачі не виконують взяті на себе зобов'язання перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», рішенням суду із відповідачів стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором, однак рішення суду не виконано, а тому відповідачі зобов'язані сплачувати відсотки за користування кредитними коштами та нараховану пеню за їх несвоєчасне погашення.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 надіслала касаційну скаргу в якій просить оскаржені рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, при цьому посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що: відсутні докази того, що позивач звертався до поручителя з вимогою про виконання покладених на неї зобов'язань боржника ОСОБА_2 щодо сплати відсотків за користування кредитом та сплати нарахованої пені за період з 08 червня 2012 року по 10 серпня 2015 року. Сума заборгованості не узгоджується із графіком погашення кредиту. Позивач просить стягнути заборгованість за період, який на 63 дні перевищує позовну давності. Тобто платежі датовані 19 червня 2012 року в сумі 654,66 дол. США та 19 липня 2012 року в сумі 647,46 дол. США в межах позовної давності стягнуті бути не можуть. Неправильно визначено розмір пені за прострочення здійснення платежів по сплаті процентів за користування кредитними коштами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 лютого 2017 року у справі відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що відповідно до умов кредитного договору № 010/14-10-597 G109 від 20 серпня 2007 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2, вона отримала у кредит у розмірі 85 000,00 дол. США строком до 18 серпня 2017 року, із сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами.

Відповідно до договору поруки № G109-73 від 25 лютого 2008 року ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання перед кредитором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідати в солідарному порядку за зобов'язаннями позичальника по кредитному договору.

Суди встановили, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2013 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто в солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору № 010/14-10-597 G109 від 20 серпня 2007 року, яка станом на 08 червня 2012 року становить: 52 115,4 дол. США заборгованість за кредитом, що в гривневому еквіваленті складає 416532,33 грн; 3 499,96 дол. США заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, що становить 27973,43 грн і пеню в сумі 115,15 доларів США, що становить 888,37 грн, а всього стягнуто з відповідачів 445 394,13 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином у справі, що переглядається, після рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2013 року, яким на користь банку було стягнуто достроково заборгованість по кредитному договору № 010/14-10-597 G109 від 20 серпня 2007 року та звернуто стягнення на предмет іпотеки, банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України.

Встановивши, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2013 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто в солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» достроково заборгованість по кредитному договору № 010/14-10-597 G109 від 20 серпня 2007 року та звернуто стягнення на предмет іпотеки, суди зробили неправильний висновок про задоволення позову про стягнення відсотків за кредитним договором, нарахованих після звернення до суду про дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору, та пені.

За таких обставин доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені рішення скасувати, та в позові відмовити.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2016 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості по відсоткам в сумі 20 444,70 доларів США та пені в сумі 317 621,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило