Справа № 466/9496/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/6787/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Цяцяка Р.П.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: представника позивачів ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - Страхова компанія УПСК, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и л а :

11 листопада 2016 р. ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися з позовом до ОСОБА_7 в якому просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 140208,73 грн.; на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.; на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 25000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 13 серпня 2016 року близько 15 год. 00 хв. на автодорозі Львів-Шегині у с.Родатичі Городоцького району Львівської області відповідач, керуючи автомобілем «Шкода- Октавіа» в напрямку до Львова, не вибравши безпечної швидкості та інтервалу, під час виникнення небезпеки для руху, яку обєктивно спроможній був виявити вчасно, не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для всіх інших учасників дорожнього руху обїзду перешкоди, здійснив зіткнення з належним ОСОБА_5 автомобілем марки «Мерседес-Бенц 300 СЕ», під керуванням ОСОБА_6, який також рухався в сторону Львова і здійснював поворот праворуч в бік відпочинкового комплексу « Сокіл» внаслідок чого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які згідно Висновку судово-медичної експертизи № 1636 від 15 серпня 2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, а автомобіль зазнав пошкодження, несумісні з подальшою його експлуатацією. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова в апеляційному порядку не оскаржувалась. Висновком № 5343 експертного автотоварознавчого дослідження від 17.10.2016 року визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мерседес-Бенц 300 СЕ» та така становить 137 708,73 грн. Згідно з актом виконаних робіт від 17.10.2016 року та квитанції до прибуткового ордера № 5343 від 17.10.2016 року вартість експертного автотоварознавчого дослідження становить 2500,00 грн. Пошкодження автомобіля призвело до його повної непридатності до експлуатації. Цей автомобіль щоденно потрібен був позивачу-1 у власних потребах і відсутність такого призвела до значних незручностей. Відтак, розмір відшкодування завданої моральної шкоди власнику автомобіля - позивачу-1 визначено нею в розмірі 5000,00 грн. Безпосередньо на місці ДТП, незважаючи на свою очевидну винуватість, відповідачем здійснювались погрози фізичного насильства та неодноразові спроби застосування фізичної сили, які сприймались позивачем-2 як явна загроза життю та здоров»ю, що викликало сильне почуття тривоги за своє здоров'я. Лише прибуття на місце події сторонніх осіб зупинило агресію відповідача. Окрім того, відновлення задовільного стану здоров»я позивача-2 потребувало численних реабілітаційних процедур та витрат на лікування. Тривалий період часу болі у шийній ділянці хребта та лівому колінному суглобі спричиняють значні незручності при ходьбі та під час сну. Відтак, розмір відшкодування завданої моральної шкоди власнику автомобіля - позивачу-2 визначено ним в розмірі 25000,00 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 90208,73 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди

У решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20 грудня 2017 року вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_3 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що висновокм №5343 експертного товарознавчого дослідження від 17.10.2016 року визначено вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_1 і така становить 137 708,73, однак жодним чином не встановлено фактичну суму матеріальних збитків, які заподіяні ОСОБА_4 внаслідок ДТП. Стверджує, що у справі відсутній розрахунок між ринковою вартістю автомобіля та вартістю автомобіля після ДТП, оскільки удар був завданий в задню частину автомобіля позивачів, основні вузли такі як двигун, КПП, передня підвіска в переважній більшості не постраждали та становлять значну цінність від вартості автомобіля. Враховуючи наведене вважає, що розмір шкоди є завищеним та не підтверджений належними доказами. Просить скасувати рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_4-ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_6- ОСОБА_2, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 13.08.2016 року на автодорозі Львів Шегині у с. Родатичі Городоцького району Львівської області внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки ( автомобілів ) під керуванням одного з позивачів ОСОБА_6 та відповідача- Гнатика Н.В. по вині останнього було завдано матеріальні збитки власнику автомобіля «ОСОБА_8 300 СЕ», державний реєстраційний номер ВС 40000 ЕВ - ОСОБА_5 згідно висновку судового експерта ОСОБА_9 № 5343 від 17 жовтня 2016 в розмірі 137708, 73 грн. Крім цього, в рішенні суду зазначено, що позивачами подано копію висновку лікаря-судмедексперта ОСОБА_10, згідно з яким у ОСОБА_6 виявлено синець на правій руці та садно в ділянці лівого колінного суглобу, які утворились внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 13 серпня 2016 року. Посилаючись на положення ст. ст. 1166, 1167, 1187, ст. 23 ч.3 ЦК України, суд першої інстанції вирішив позов задовольнити частково та стягнути з відповідача:

на користь: ОСОБА_5 90208 (дев»яносто тисяч двісті вісім гривень 73 коп.) матеріальної та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди;

на користь ОСОБА_6 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У решті позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів погоджується з правильністю встановлення судом першої інстанції обставин, якими доведено , що неправомірними діями відповідача:

позивачу ОСОБА_5 завдано майнову шкоду в розмірі 90208 грн. 73 коп. та на підставі п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України завдано моральну шкоду в розмірі 1000 грн.;

позивачу ОСОБА_6 на підставі п.1. ч. 2 ст. 23 ЦК України завдано моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Апеляційним судом встановлено, що згідно висновку № 5343 експертного автотоварознавчого дослідження ринкова вартість пошкодженого автомобіля «ОСОБА_8 300 СЕ», реєстраційний номер ВС 40000 ЕВ по його стану на момент огляду 01.09.2016 року, без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП становила 137708,78 грн. (а.с. 8-12).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме:

шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов»язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків , що підлягають відшкодуванню потерпілому визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням ).

Порядок відшкодування шкоди пов»язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-ІУ (із відповідними змінами). Згідно з вимогами цієї статті транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згідний з визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим , якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник транспортного засобу не згідний із визнанням транспортного засобу знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрат з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам по евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи Моторне транспортне страхове бюро України.

Вважається, що положення цієї норми на підставі ст. 8 ЦК України можуть застосовуватися при відшкодуванні шкоди не лише страховиком, а й іншими особами, які несуть відповідальність за її заподіяння.

Згідно автотоварознавчого дослідження (а.с. 8-12) вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля визначено у розмірі 381355,01 грн., а вартість матеріального збитку визначено у розмірі 137708, 73 грн. Отже , ремонт пошкодженого автомобіля є економічно необґрунтованим та у відповідності до вимог ст. 30 Закону № 1961-ІУ транспортний засіб вважається фізично знищеним. Оскільки позивач ОСОБА_5 пред»явила позовні вимоги у розмірі 137708,73 грн., який відповідає вартості пошкодженого транспортного засобу до ДТП, тобто у розмірі, який підлягає відшкодуванню у випадку визнання транспортного засобу фізично знищеним це дає підстави для висновку, що позивач згідна з визнанням транспортного засобу фізично знищеним.

У другому абзаці пункту 14 Постанови «№ 4 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

При стягненні на користь позивача ОСОБА_5 вартості пошкодженого автомобіля до ДТП, суд першої інстанції не міг вирішувати питання про передачу (після відшкодування відповідачем позивачеві завданих збитків) залишків пошкодженого автомобіля відповідачеві, оскільки відповідач не заявляв про це.

Зважаючи на те, що у клопотанні (а.с. 80) про призначення незалежного експертного дослідження відповідач не ставив на вирішення експерта питання про визначення залишкової вартості пошкодженого автомобіля ( частин та матеріалів автомобіля, які мають певну цінність) і експертиза не була проведена , зокрема із-за того, що відповідачем не було здійснено попередньої оплати за її проведення, відтак залишкова вартість пошкодженого автомобіля не була визначена, то суд першої інстанції не міг стягнути з відповідача тільки різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Платіжним дорученням № 212 від 13.03.2017 року страховик відповідача перерахував позивачеві ОСОБА_5 страхову виплату в розмірі 50 000,00 грн. (а.с. 58).

Відтак, у відповідності до положень ст. 1194 ЦК України, відповідач повинен був сплатити позивачеві ОСОБА_5 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме : 87708, 73 грн. ( 137 708, 73 грн. мінус 50 000,00 грн. = 87 708,73 грн.), а також витрати, понесені позивачем ОСОБА_5 на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500,00 грн. (а.с. 13), тобто в загальному 90208, 73 грн. ( 87708,73 плюс 2500,00 = 90208,73) . Отже, судом першої інстанції правильно визначено розмір майнової шкоди, яка підлягала відшкодуванню та підставно стягнуто з відповідача на користь позивача ОСОБА_5 90208,73 грн.

Колегія суддів вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, який стягнуто з відповідача на користь позивача, визначено судом першої інстанції у повній відповідності до вимог ч. 3 ст.23 ЦК України.

Згідно ст. 367 ч.1 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність завдання неправомірними діями відповідача майнової шкоди позивачеві ОСОБА_5Г та моральної шкода двом позивачам та правильно визначив розмір майнового відшкодування та розмір грошового відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи, викладені у апеляційній скарзі представника відповідача, законності оскаржуваного судового рішення не спростовують, тому оскаржуване судове рішення належить залишити без змін, а апеляційну скаргу представника відповідача без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Гнатика ОСОБА_11 Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст.389, 391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 червня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_12