АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/3438/15-ц Головуючий суддя І інстанції Семіряд І. В.
Провадження № 22-ц/790/306/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із житлових
правовідносин про стягнення плати за користування житлом
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 638/3438/15-ц за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2017 року (суддя Семіряд І.В.), -

встановив:

У березні 2015 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (надалі КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що відповідачі, які мешкають у квартирі АДРЕСА_1, є споживачами послуг теплопостачання (підігрів води), які надає позивач. Посилаючись на те, що комунальні послуги надавалися відповідачам в повному обсязі та належної якості, але оплату цих послуг останні здійснювали не у повному обсязі, КП «ХТМ» просило стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за надані послуги теплопостачання за період з 01 жовтня 2010 року по 31 травня 2013 року у розмірі 8 573 грн. 78 коп.

Відповідачі проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в розмірі 8 343 грн. 75 коп. та по 48 грн. 72 коп. судового збору з кожного. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування скарги зазначили, що чергову повірку встановленого в їх квартирі приладу обліку гарячої води не було проведено з вини КП «ХТМ», разом з тим, відповідачем у 2010 та 2011 роках складались акти контрольного зняття показників квартирного водоміру, 30 квітня 2013 року ТОВ «КП «Вода» опломбувало квартирний засіб обліку, який було визнано придатним до використання, а тому здійснення нарахувань у 2010-2013 роках за надані послуги за нормами споживання за наявності справного квартирного засобу обліку води є неправомірним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, також просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги посилалася на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2009 року ОСОБА_5 визнано недієздатним, разом з тим орган опіки та піклування до участі у справі судом першої інстанції залучено не було.

Представник КП «ХТМ» у поданих до суду запереченнях посилалася на те, що згідно діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства виконавець послуг був зобов'язаний здійснювати періодичну повірку лічильників, що не є власністю підприємства, виключно у разі включення вартості такої повірки до складу тарифів. У КП «ХТМ» вартість такої повірки до складу тарифів включена не була. Оскільки споживачами з 2010 року по 2013 рік повірка засобів обліку не проводилася, у КП «ХВК» були відсутні підстави нараховувати вартість послуг за його показаннями.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, слід дійти висновку про наявність підстав для їх задоволення.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що КП «ХТМ» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, у зв'язку з чим перебіг позовної давності було перервано, вартість повірки лічильників, що перебувають у власності споживачів, до тарифів виконавця включено не було, а тому саме споживачі були зобов'язані повіряти лічильники, оскільки з 2010 по 2013 рік повірка засобу обліку споживання гарячої води відповідачами не здійснювалася, підстави для нарахування вартості спожитих послуг за його показаннями були відсутні.

Проте повністю погодитися із такими висновками суду першої інстанції не можна виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надавало КП «ХТМ», за адресою: АДРЕСА_2.

02 липня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3 суми заборгованості, який в подальшому ухвалою судді цього ж суду від 26 травня 2014 року скасовано (т.1 а.с. 4).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України (у редакції, що була чинною на момент розгляду справи у судах попередніх інстанцій) є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

У зв'язку з викладеним, позов 13 березня 2015 року було заявлено в межах строків позовної давності.

На час виникнення спірних правовідносин правові основи забезпечення єдності вимірювань в Україні визначав Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року №113/98-ВР (надалі Закон №113/98-ВР), який регулював відносини у сфері метрологічної діяльності та спрямований на захист громадян і національної економіки від наслідків недостовірних результатів вимірювань. Згідно зі статтею 21 цього Закону до видів державного метрологічного контролю і нагляду належить, зокрема, і повірка засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до частини другої статті 28 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фiзичнi особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних iнтервалiв) подавати засоби вимірювальної технiки на повiрку.

Частиною третьою статті 28 зазначеного Закону встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Відповідно до п.п. 9, 10, 17 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року з наступними змінами (Правила), послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Пунктом 15 Правил встановлено, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Відповідно до Акту приймання вузла обліку витрати гарячої води від 17 січня 2003 року у квартирі АДРЕСА_3 було встановлено лічильник (т.1 а.с. 242).

У березні 2010 року та 23 серпня 2011 року представниками КП «ХТМ» були здійснені контрольні зняття показань із вказаного лічильника (т.1 а.с. 243).

30 квітня 2013 року було здійснено періодичну повірку встановленого в квартирі відповідачів засобу обліку гарячої води, за результатами якої будь-яких недоліків та несправностей лічильника виявлено не було (т.1 а.с. 58).

Отже, жодних доказів на підтвердження того, що в період з 2010 по 2013 рік встановлений в квартирі відповідачів засіб обліку мав несправності, що не підлягають усуненню, позивачем не надано.

Сам по собі факт не проведення періодичної повірки засобу обліку, відсутність несправностей якого в подальшому підтверджено в результаті повірки, не свідчить про те, що лічильник непридатний до використання та його показання не можуть бути враховані для здійснення нарахувань плати за надані послуги.

Оскільки КП «ХТМ» не доведено у встановленому законом порядку, що з 2010 по 2013 роки засіб обліку, встановлений за місцем надання відповідачам послуг, мав несправності та його показання, за якими відповідачі сплачували за спожиті послуги, не відповідали дійсності, підстави для нарахування вартості спожитих послуг за встановленими нормативами відсутні.

За таких обставин апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заявленого КП «ХТМ» позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з КП «ХТМ» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 214 грн. 36 коп., а на користь ОСОБА_4 - у розмір 53 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 214 грн. 36 коп. на користь ОСОБА_3, 53 грн. 60 коп. - на користь ОСОБА_4.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук