Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3149/17

номер провадження 2/695/258/18

12 квітня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме: просила суд визнати її особистою приватною власністю будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Дібрівська, 22 у м. Золотоноша.

Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що 18.06.2002 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Кривоносівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області, актовий запис № 7. Від вказаного шлюбу у сторін 24.10.2002 року народилася дочка ОСОБА_3. Одруження виявилось невдалим, сімя фактично розпалася, а тому 11.08.2006 року шлюб між сторонами був розірваний. З метою забезпечення дочці можливості зростати у повноцінній сімї, сторони 13.11.2007 року повторно зареєстрували свій шлюб, від якого 17.03.2008 року у сторін народився син ОСОБА_4. 24.12.2010 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 13.11.2007р. за актовим записом 292, був розірваний рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2010 р. по справі № 2-4269/2010.

Позивач наполягає, що 17.09.2008 за кошти, що належали їй особисто, був придбаний будинок з надвірними будівлями за адресою: Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Дібрівська, 22. Вказане будинковолодіння хоч і було придбане за її особисті кошти, але було зареєстроване за ОСОБА_2, оскільки він, будучи безробітнім та не маючи жодного майна, планував отримати значну суму грошових коштів у кредит і продемонструвати кредитору свій задовільний матеріальний стан та наявність якої-небудь нерухомості. Повторний шлюб між сторонами носив формальний характер, і хоча у сторін народилася друга дитини, стосунки між ними не налагодились, спільне господарство сторони не вели, спільного бюджету та навіть побуту не мали, жодних рішень спільно не приймали. Таким чином, вищевказане будинковолодіння було набуто виключно за кошти, що належали позивачу особисто і до отримання яких відповідач по справі не мав жодного відношення.

Оскільки право особистої приватної власності на вищевказаний будинок позивача не визнається ОСОБА_2, то ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.

Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.01.2018 року.

Позивач по справі та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, однак останній звернувся до суду із клопотанням, відповідно до якого просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився із невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку визначеному чинним законодавством, в тому числі і за допомогою оголошення в засобах масової інформації. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за його відсутності, до суду не направив, так само як і не надав заяви про перенесення судового засідання чи визнання позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи неодноразову неявку відповідача в судове засідання, що ставало причиною його перенесення, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав.

Як вбачається із свідоцтва про одруження серії І-СР №066097 від 19.06.2002 року, сторони 187.06.2002 уклали шлюб, який зареєстрований Кривоносівською сільською радою Золотоніського р-ну, Черкаської обл., актовий запис № 7.

11.08.2006 року вказаний шлюб був розірваний, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-СР №027010 від 02.11.2007 року.

У подальшому 13.11.2007 року сторони зареєстрували повторний шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-СР №035365 від 13.11.2007 року, та 24.10.2010 року розірвали його на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2010 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 17.09.2008 року, який зареєстрований приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_2 придбав будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: вул. Дібрівська, 22, м. Золотоноша Черкаської області.

Згідно з п. 2.1 вказаного договору, ціна будинку за домовленістю сторін складає 48500 грн., які продавці одержали від покупця до оформлення цього договору.

За загальними правилами визначеними нормами чинного законодавства сторони шлюбу мають право при поділі майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності , отримати рівні частини вказаного майна.

Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України .

Позивач наполягає, що вищевказане домоволодіння було набуте нею виключно за кошти, що належали їй особисто і до отримання яких відповідач не мав жодного відношення.

Як вбачається із договору купівлі-продажу від 21.08.2008 року, реєстр №1100, матір позивача ОСОБА_7 в результаті укладення Договору купівлі-продажу частини будинку відчужила належні їй 17/100 частин будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Богунського,26, та отримала 50.000 гривень.

Надалі ОСОБА_1 отримала в борг від ОСОБА_7 50000 (пятдесят тисяч) гривень, при умові використання цих коштів для придбання собі з дітьми окремого житла, що стверджується копією розписки від 12.09.2008 року.

Суд зважає, що факт передачі коштів позивачу по справі для придбання житла для свого проживання від ОСОБА_7 в розмірі 50000 грн. встановлений рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 08.12.2017 року.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином суд вважає доведеним факт, що позивач отримала кошти, за які в подальшому 17.09.2008 року був придбаний вказаний вище спірний будинок з господарськими спорудами.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази, які спростовують вказані вище висновки суду матеріали справи не містять та відповідачем надані не були.

Нормами ст. 57 СК України визначено майно, що є особистою приватною власністю подружжя, до якого сере іншого відноситься майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

З іншого боку, згідно зі ст.60 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2).

Відповідно до ст.61 СК України: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1); об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2); якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3); речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.4).

Зі змісту ч.1 ст.69, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 вказаного Кодексу вбачається, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

У Постанові Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказано, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст.60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_6 така правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16 та від 12.10.2016 року у справі №6-846цс16.

"Таким чином, для того, щоб виділити у особисту приватну власність ОСОБА_3 майно, воно має бути придбано за кошти, які належали йому до шлюбу та за кошти, які отримані від продажу іншого майна, яке набуте їм до шлюбу".

У правової позиції Верховного Суду України, висловленої в цивільній справі № 6-612цс15, зазначено, що норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Позивач навела достатні докази на підтвердження того, що вказаний будинок був придбаний на ім`я відповідача саме за її кошти, які їй надала її мати, докази протилежного, в тому числі витрат відповідача по придбанню вказаного будинку, залучення його коштів, тощо, матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, що визначено нормами ст. 392 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає обставини, на яких наполягає позивач, доведеними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір у розмірі 640.0 грн., сплата якого стверджується відповідною квитанцією від 10.11.2017 року.

Крім того з матеріалів справи судом вбачається, що позивач давала за власний рахунок оголошення в засобах масової інформації, які спрямовані на виклик відповідач до суду та належного повідомлення останнього про час та місце розгляду справи, які разом становлять 240 грн., та які, у відповідності до вказаних вище норм ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

На підставі зазначеного та керуючись ст., ст. 10, 141, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 57, 60 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати будинок з надвірними будівлями за адресою: Черкаська область, місто Золотоноша, вулиця Дібрівська, 22 особистою приватною власністю ОСОБА_1.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. та витрати повязані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи в сумі 240 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано головуючим 17 квітня 2018 року.