Постанова

Іменем України

29 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 243/10648/16-ц

провадження № 61-21397св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В.,

Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Фонд державного майна України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06 січня 2017 року у складі судді Хаустової Т. А. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області

від 31 січня 2017 року у складі колегії суддів: Папоян В. В., Біляєвої О. М., Кішкіної І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Фонду державного майна України про стягнення індексації заборгованості по заробітній платі.

Позовна заява мотивована тим, що він працював у відкритому акціонерному товаристві «Содовий завод» (далі - ВАТ «Содовий завод») у період з 14 серпня 1995 року по 01 березня 2002 року. Із 1997 року ВАТ «Содовий завод» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. У травні 2016 року йому виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 6 232 грн 98 коп. Індексація заробітної плати при виплаті заборгованості по заробітній платі не була нарахована та не виплачена.

27 липня 2016 року він звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ВАТ «Содовий завод» індексації заробітної плати за період затримки виплати заборгованості по заробітній платі. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на його користь індексацію заробітної плати у сумі 25 343 грн 92 коп.

Виконавчий лист за рішенням суду був своєчасно наданий в ліквідаційну комісію ВАТ «Содовий завод» та взятий на виконання. 15 грудня 2016 року він отримав довідку ліквідатора, в якій зазначено що вказане рішення виконати не має можливості, оскільки у цілому заборгованість по заробітній платі станом на 01 грудня 2016 року складає 4 049 тис. грн.

Згідно листа Фонду державного майна України в Донецькій області

від 24 січня 2013 року станом на 01 січня 2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутному капіталу ВАТ «Содовий завод». 10 вересня 2013 року колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся зі скаргою на невиконання рішень Слов'янського міськрайонного суду до Президента України.

Постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом.

За весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та виконання рішення суду, не припинили порушення його прав протягом тривалого часу.

Оскільки ВАТ «Содовий завод» на 100 % є державним підприємством, то згідно із статтею 619 ЦК України передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи, якою є Фонд державного майна України.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просив суд стягнути з Фонду державного майна України на його користь індексацію заборгованості по заробітній платі у сумі 25 343 грн 92 коп.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки законодавством не передбачено субсидіарної відповідальності Фонду державного майна України за неможливість виконання державним підприємством підприємством грошового зобов'язання. Фонд державного майна України не є правонаступником

ВАТ «Содовий завод», між сторонами у справі не існувало будь-яких зобов'язань та трудових відносин.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що між сторонами у справі не існувало будь-яких зобов'язань, вони не знаходились у трудових відносинах, тому не виникає обов'язок відповідача перед працівником щодо виплати сум, належних від підприємства. Положення статті 619 ЦК України та частини другої статті Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до спірних правовідносин не застосовуються.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що за весь час з дня ухвалення рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати державні органи не вжили заходів щодо сплати їй заборгованості та виконання рішень суду та не припинили порушення прав позивача протягом тривалого часу. Згідно з даними Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство, частка державної власності у статутному капіталі

ВАТ «Содовий завод» становить 100 % і частиною першою та другою статті 619 ЦК України поряд з відповідальністю боржника передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність Фонду державного майна України. Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державне підприємство. Посилаючись на статтю 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, просить скаргу задовольнити.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 14 серпня 1995 року по 01 березня 2002 року працював у ВАТ «Содовий завод».

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 24 листопада 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_4 індексацію заробітної плати у сумі 25 343 грн 92 коп (а.с. 5-7).

Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом (а.с. 11-12).

Листом від 30 вересня 2013 року Регіональне відділення на підставі доручення Фонду державного майна України від 16 вересня 2013 року погодило перелік ліквідаційної маси ВАТ «Содовий завод».

03 липня та 29 серпня 2014 року організатором аукціону ТБ «Феміда» проведено аукціони з продажу ліквідаційної маси товариства, які визнані такими, що не відбулись у зв'язку із відсутністю заяв; ТБ «Феміда» спільно з арбітражним керуючим проводиться робота з проведення другого повторного аукціону з продажу майна товариства.

За змістом частини першої статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною третьою статті 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Результат аналізу наведених положень законодавства дає підстави дійти висновку про те, що стаття 176 ЦК України закріплює загальне правило про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобов'язаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК України передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень частини третьої статті 96 ЦК України.

При цьому згідно зі статями 1, 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. До повноваження Фонду державного майна України належить погодження мирових угод, планів санації і переліків ліквідаційних мас та змін і доповнень до них у справах про банкрутство господарських організацій з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу, які перебувають у процесі приватизації.

За змістом частини другої статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно виходили із того, що Фонд державного майна України не несе субсидіарної відповідальності разом із ВАТ «Содовий завод», з яким позивач перебував у трудових відносинах.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державні підприємства, установи, організації.

Згідно із частиною третьою статті 167 ЦК України держава може створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь у їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 81 ЦК України юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення і правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.

Установлено, що ВАТ «Содовий завод» не є юридичною особою публічного права (державним підприємством), тому суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» щодо гарантування державою виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з боржника - державного підприємства на спірні правовідносини не поширюється.

Крім того, стаття 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачає, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених ним.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 31 січня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Білоконь

Є.В.Синельников