Справа № 132/2145/18
Провадження № 2/132/690/18
РІШЕННЯ

Іменем України

21.11.2018 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

при секретарі Олійник Т.В.

за участю прокурора Шиманської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом Заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-Мацвейко ОСОБА_2, про витребування майна,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Вінницької області С.Сухоребрий на підставі ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.4 ЦПК України звернувся в суд в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-Мацвейко ОСОБА_2, про витребування майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вивченням стану додержання прав держави на нерухоме майно виявлено їх порушення ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод" та ОСОБА_1.

Установлено, що рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради № 157 від 20.05.2010 року за відкритим акціонерним товариством "Калинівський ремонтно-механічний завод" оформлено право колективної власності на виробничі будівлі і споруди, у тому числі на підвал літ.П/А.

Однак спірний об'єкт цивільної оборони (підвал літ. П/А) під час приватизації не вносився Регіональним відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області, як його засновником, до статутного капіталу ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод", а тому у виконавчого комітету Калинівської міської ради не було підстав для прийняття оскаржуваного рішення і видачу свідоцтва про право власності.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 10.01.2018 року №110257121, 31.08.2010 року внесено запис про право власності за відкритим акціонерним товариством "Калинівський ремонтно-механічний завод" () на підставі свідоцтва про право власності CAE 080315 від 25.05.2010 року №454, виданого Калинівською міською радою, на виробничі будівлі та споруди, які розташовані по вул.Українська, 35 в м. Калинівка Вінницької області, у тому числі на підвал літ. П/А.

У подальшому рішенням Калинівського районного суду від 18.08.2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, передбачений договором іпотеки, укладеним 26.12.2014 року між ОСОБА_3 та ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод", та визнано за ОСОБА_3 право власності на 23/100 часток виробничих будівель та споруд №35 по вул.Українська в м. Калинівка, реєстраційний номер Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16, в тому числі і на підвал літ. П/А.

Згідно договору купівлі-продажу від 30.12.2015 року ОСОБА_3 передала у власність (продала) ОСОБА_1 23/100 часток виробничих будівель та споруд у м.Калинівка по вул.Українська, 35, у тому числі підвал літ. П/А.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 10.01.2018 року № 110209433, 30.12.2015 року внесено запис про право власності на спірне майно за ОСОБА_1.

Слід зазначити, що вказане державне майно жодним чином не відчужувалося, а держава Україна, в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області є його власником.

Згідно п.п.1,4 Постанови Кабінету Міністрів України №467 від 14.04.2004 року "Про затвердження Положення про Єдиний реєстр об'єктів державної власності" відомості про спірне майно внесено до Єдиного реєстру об'єктів державної власності, за реєстраційним №00901329.8.ААБАЛБ767. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру об'єктів державної власності від 18.01.2018 року, підвальне приміщення в адмінбудівлі є державною власністю, рахується на балансі ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод" та регіональним відділенням ФДМ України по Вінницькій області не відчужувалося.

В даному випадку державне майно вибуло з володіння держави без її волі та згоди, тобто відсутній правочин, за яким власником чи особою, якій власником делеговано право розпорядження майном, здійснено відчуження майна.

У зв'язку з виявленими порушеннями прокуратурою області у березні 2018 року до господарського суду Вінницької області подано позовну заяву про скасування рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності, виданого ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод". Виконавчий комітет Калинівської міської ради та ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод" позовні вимоги прокурора визнали. Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1 заперечень проти позову не подавала.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 17.05.2018 року у справі №902/118/18 задоволено позовну заяву заступника прокурора області та визнано недійсним рішення виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області №157 від 20.05.2010 року в частині оформлення за ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод" права власності на підвал П/А площею 70 кв.м по вул.Українська, 35 у м.Калинівка та скасовано свідоцтво про право власності на виробничі будівлі та споруди №454 від 25.05.2010 року, що видано ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод" виконавчим комітетом Калинівської міської ради, в частині оформлення права власності на підвал літ.П/А площею 70 кв.м по вул.Українська, 35 у м.Калинівка.

Спірне майно було предметом судового розгляду про визнання іпотечного договору дійсним та визнання права власності на майно, проте дійсний власник не був стороною зазначеного правочину та не був учасником вищезазначеного судового розгляду. Окрім того, в межах цього судового процесу не відбулося примусове вилучення майна у дійсного власника із подальшим продажем в порядку виконання судового рішення.

Як наслідок, з огляду на подальше відчуження незаконно переданого у приватну власність майна (підвал літ.П/А), інтереси власника, в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області порушені-спір щодо його витребування від нового власника підлягає вирішенню в судовому порядку.

Добросовісність набуття в розумінні ст.388 Цивільного кодексу України полягає в тому, що майно набувається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування обмежуються, зокрема, п.3 ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача.

Враховуючи, що спірне майно вибуло із володіння держави незаконно та підлягає витребуванню у останнього набувача-Фальковської ОСОБА_4, а Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області, яке є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не вжито заходів щодо повернення майна у державну власність, заступник прокурора Вінницької області звернувся в суд з даним позовом.

Прокурор Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області ОСОБА_6, кожен зокрема, позовні вимоги підтримали, просили розгляд справи провести без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідач в судові засідання призначені на 31.10.2018 року та 21.11.2018 року не зявилася, хоча про час, дату, місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема, про розгляд справи на 31.10.2018 року шляхом направлення судової повістки на адресу місця проживання (м.Київ, вул.Харківське шосе,170/210), однак конверт з повісткою про виклик в судове засідання повернувся до суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання», що розцінюється судом як належне повідомлення особи про час та місце розгляду справи та про розгляд справи на 21.11.2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, наявне в матеріалах справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-Мацвейко ОСОБА_2 в судове засідання також не зявилась, хоча про час та день розгляду справи повідомлялась належним чином.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради №157 від 20.05.2010 року за відкритим акціонерним товариством "Калинівський ремонтно-механічний завод" оформлено право колективної власності на виробничі будівлі і споруди, у тому числі на підвал літ.П/А.

Однак об'єкт цивільної оборони (підвал літ. П/А) під час приватизації не вносився Регіональним відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області, як його засновником, до статутного капіталу ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод", а тому у виконавчого комітету Калинівської міської ради не було підстав для прийняття оскаржуваного рішення і видачу свідоцтва про право власності.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 10.01.2018 року №110257121, 31.08.2010 року внесено запис про право власності за відкритим акціонерним товариством "Калинівський ремонтно-механічний завод" () на підставі свідоцтва про право власності CAE 080315 від 25.05.2010 року №454, виданого Калинівською міською радою, на виробничі будівлі та споруди, які розташовані по вул.Українська, 35 в м. Калинівка Вінницької області, у тому числі на підвал літ. П/А.

У подальшому рішенням Калинівського районного суду від 18.08.2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, передбачений договором іпотеки, укладеним 26.12.2014 року між ОСОБА_3 та ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод", та визнано за ОСОБА_3 право власності на 23/100 часток виробничих будівель та споруд №35 по вул.Українська в м. Калинівка, реєстраційний номер Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16, в тому числі і на підвал літ. П/А.

Згідно договору купівлі-продажу від 30.12.2015 року ОСОБА_3 передала у власність (продала) ОСОБА_1 23/100 (двадцять три сотих) часток виробничих будівель та споруд у м.Калинівка по вул.Українська, 35, у тому числі підвал літ. П/А.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 10.01.2018 року №110209433, 30.12.2015 року внесено запис про право власності на спірне майно за ОСОБА_1.

При цьому, вказане державне майно жодним чином не відчужувалося, а держава Україна, в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області є його власником.

Згідно п.п.1,4 Постанови Кабінету Міністрів України №467 від 14.04.2004 року "Про затвердження Положення про Єдиний реєстр об'єктів державної власності" відомості про спірне майно внесено до Єдиного реєстру з об'єктів державної власності, за реєстраційним №00901329.8.ААБАЛБ767. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру об'єктів державної власності від 18.01.2018 року, підвальне приміщення в адмінбудівлі є державною власністю, рахується на балансі ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод" та регіональним відділенням ФДМ України по Вінницькій області не відчужувалося.

Державне майно вибуло з володіння держави без її волі та згоди, тобто відсутній правочин, за яким власником чи особою, якій власником делеговано право розпорядження майном, здійснено відчуження майна.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 17.05.2018 року у справі №902/118/18 задоволено позовну заяву заступника прокурора області та визнано недійсним рішення виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області №157 від 20.05.2010 року в частині оформлення за ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод" права власності на підвал П/А площею 70 кв.м по вул.Українська, 35 у м.Калинівка та скасовано свідоцтво про право власності на виробничі будівлі та споруди №454 від 25.05.2010 року, що видано ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод" виконавчим комітетом Калинівської міської ради Вінницької області в частині оформлення права власності на підвал літ. П/А площею 70 кв.м по вул.Українська, 35 у м.Калинівка.

Відповідно до ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.ст.317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частина 1 ст.316 ЦК України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Спірне майно було предметом судового розгляду про визнання іпотечного договору дійсним та визнання права власності на майно, проте дійсний власник не був стороною зазначеного правочину та не був учасником вищезазначеного судового розгляду. Окрім того, не відбулося примусове вилучення майна у дійсного власника із подальшим продажем в порядку виконання судового рішення.

Згідно ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст.330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було передане у зв'язку із виконанням іпотечного договору та відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Такого висновку дійшов і Верховний Суд України у справі №6-1цс 15 (постанова від 11.02.2015 року).

Статтею ст.387 ЦК України, передбачено право власника про витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні ст.388 ЦК України полягає в тому, що майно набувається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування обмежуються, зокрема, п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якою передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи яка, не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою ст.388 ЦК України.

Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача.

Відповідна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 року у справі № 6-140цс14.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 по справі № 6-92цс13, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Системний аналіз вищевказаних законодавчих актів дозволяє дійти висновку, що спірне майно вибуло із володіння держави незаконно та підлягає витребуванню у останнього набувача-Фальковської ОСОБА_4.

Щодо строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Вінницькій області про незаконну приватизацію державного майна стало відомо лише 19.12.2017 року із відповіді КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації", строк позовної давності не пропущено.

За таких обставин вимоги відповідача та третьої особи, кожного зокрема, зазначені у відзиві, щодо застосування строку позовної давності та відмови у задоволенні позову на цій підставі є безпідставними.

Відповідно до вимог ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведених правових норм, виходячи із встановлених судом обставин справи, суд вважає, що до правовідносин сторін слід застосувати правила п.3 ч.1 ст.388, ст.387 ЦК України і позов про витребування майна задовольнити.

Питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору, суд вважає за необхідне вирішити у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

З огляду на прийняте судом рішення та у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь прокуратури Вінницької області витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82, 256, 257, 261, 316, 317, 319, 321, 328, 330, 388, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 246, 247, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, облікова картка платника податків НОМЕР_1) на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області (21018, м.Вінниця, вул.Гоголя, 10 ) нерухоме майно, а саме: підвал літ.П/А, загальною площею 70 кв.м по вул.Українська,35 у м.Калинівка Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, облікова картка платника податків НОМЕР_1) на користь прокуратури Вінницької області (реквізити:р/р 3988, , ДКСУ, МФО 820172, отримувач:Прокуратура Вінницької області) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

СУДДЯ: