Миколаївський районний суд Одеської області
Справа№ 508/956/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року Миколаївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Медвєдєвої О.Г.,

при секретарі Мазарак Н.А.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Миколаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В зимку 2017 року ОСОБА_1 домовилась з ОСОБА_3 про покупку у нього житлового будинку з господарськими будівлями в селі Стрюкове Миколаївського району Одеської області по вулиці З. Космодемянської, № 3 за 65000 (шістдесят пять тисяч) грн. Даний будинок ОСОБА_3 успадкував після смерті своїх батьків і запевнив, що документи на будинок в порядку. ОСОБА_1 оглянула будинок, та на той час якихось неполадок не помітила. ОСОБА_1 заплатила ОСОБА_3 30 000 (тридцять тисяч) грн.. авансу, про що він 11.04.2017 року написав розписку, підписи на якій посвідчили в Стрюківській сільській раді. ОСОБА_1 домовилась с ОСОБА_3, що решту 35000 грн. ОСОБА_1 віддасть ОСОБА_3 восени 2017 року і після цього вони нотаріально оформлять купівлю-продаж будинку.

В серпні при повторному огляді будинку з боку ОСОБА_1 , вона побачила, що стіна тераси, яка зєднана зі стіною літньої кухні і перебуває з нею під одним дахом, нахилилася назад, у стіні великі тріщини, в які можна просунути два кулаки. ОСОБА_1 одразу ж повідомила про це продавця будинку. ОСОБА_3 приїхав на зустріч разом з дружиною, вони запросили ОСОБА_1 в приміщення сільської ради, а потім все, разом з головою Стрюківської сільської ради поїхали до будинку. Побачивши такий стан стіни тераси, голова Стрюківської сільської ради стала умовляти ОСОБА_1 купувати будинок, мотивуючи тим, що стіну можна розібрати і по новому побудувати. Однак, ОСОБА_1 відмовилась купляти будинок через неналежний стан тераси літньої кухні і попросила ОСОБА_3 повернути сплачений йому аванс 30 000 грн.

ОСОБА_1 домовилась с ОСОБА_3 лише в усній формі в майбутньому укласти письмово договір про покупку будинку в с. Стрюково. На підтвердження своїх намірів, ОСОБА_1 дала відповідачеві аванс в сумі 30 000 грн.,про що свідчить його розписка від 11 квітня 2017 року. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не було оформлено у встановленому законом нотаріальному порядку попереднього договору щодо купівлі-продажу будинку та договору купівлі-продажу цього ж будинку. А тому сплачені 30 000 грн. є не завдатком, а авансом. Це також зазначено в розписці. А тому, виходячі з положень діючого законодавства, ОСОБА_3 зберігає переданий йому ОСОБА_1 аванс без достатньої правової підстави. А тому, аванс підлягає поверненню. Крім того, згідно ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн.

Представник позивача ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просить задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав. До суду надійшли заперечення на позовну заяву « про стягнення коштів», на підставі яких, на думку відповідача та його представника, позивачеві слід відмовити в задоволені заявлених позовних вимог повністю. А саме: у позові вказані лише засоби звязку позивача та не вказано засобів звязку відповідача. У якості другого аргументу звернено увагу на розписку, написану відповідачем та посвідчену сільським головою Стрюківської сільської ради, Миколаївського району, Одеської області. Посвідчення здійснено неналежним чином, через що не можливо вважати розписку як письмовий доказ належним і допустимим. Текс розписки писався ОСОБА_5 під диктовку, саме через це там зазначено аванс, в усній формі була досягнута домовленість про те, що це є завдаток. В усній формі між ОСОБА_3М та ОСОБА_1 була досягнена домовленість про те, що загальна вартість житлового будинку з господарськими прибудовами, що знаходиться за адресою: вул.. Зої Космодемянської , 3, с. Стрюкове, Миколаївського району , Одеської області, складає 65 000 гривень у випадку, якщо оплатою дій, щодо укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу буде займатися ОСОБА_1, а якщо діями, щодо укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу буде займатися відповідач, то вартість складе 70 000 грн. В рахунок попередньої домовленості ОСОБА_1 погодилася передати ОСОБА_5 завдаток в розмірі 30 000 грн., а залишок суми погодилась передати до кінця 2017 року. Після отримання завдатку в розмірі 30 000 грн., через деякий час, а саме 11 квітня 2017 року ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 відвідали приміщення Стрюківської сільської ради Миколаївського району, Одеської області та під диктовку сільського голови склали письмовий текст розписки, який суперечить попередній домовленості. Про те, що був виданий завдаток, на думку відповідача , також свідчить сам текст позовної заяви. Так як сторона, яка дала завдаток відмовилася від виконання договору, завдаток, відповідно до ст.571 ЦК України повинен залишитися в іншій стороні.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона з чоловіком вирішили продати будинок в 2017 році. Домовилися про купівлю-продаж з ОСОБА_1 Вона оглядала будинок в присутності ОСОБА_6 та її сестри. Вони з чоловіком переїхали, ОСОБА_1 передали ключі. В сільській раді була написана розписка при голові сільради, гроші були отримані в сумі 30 000 грн., та вони були впевнені, що це є завдаток, про це говорили. ОСОБА_1 ключі взяла, а за будинком та городом не дивилась. Тріщина дійсно є в наявності. Але ОСОБА_1 відмовилась від купівлі-продажу будинку не через тріщину,а через те, що її не задовольнила оговорена раніше ціна за будинок. Вона вимагала, щоб у суму 65 000 грн. також ввійшли витрати на оформлення документів.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що була присутня при домовленостях між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також при огляді будинку. На той час зауважень щодо стану будинку не було. Була досягнута усна домовленість щодо вартості будинку у сумі 65 000 гривень, але витрати на оформлення документів купівлі-продажу це додаткові витрати ОСОБА_1

Відповідно до пояснень Голови сільської ради, вона дійсно засвідчила підписи осіб на розписці про передачу - отримання коштів в сумі 30 000 грн., так як була свідком цієї події. В кінці липня або на початку серпня 2017 року дійсно разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виїжджала до будинку та бачила велику тріщину та нахил стіни, розглядалися різні варіанти домовленостей, але вони не були досягнуті,через що вона стала свідком того, що ОСОБА_1 заявила про відмову купувати будинок та про вимогу повернення авансу , раніше сплаченого.

У судовому засіданні представник відповідача наполягав, на тому, що розписка це є попередній договір, який може бути укладений у будь-якій формі і що саме ці домовленості забезпечені завдатком, а слово аванс викладено не за волею відповідача, а за диктовкою, дійсним домовленостям не відповідає.

Представник позивача наполягав на своїх вимогах.

Оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що у 2017 року позивач ОСОБА_1 домовився з відповідачем ОСОБА_3 про продажу їй житлового будинку з господарськими будівлями в селі Стрюкове Миколаївського району Одеської області по вулиці З. Космодемянської, № 3 за 65000 (шістдесят пять тисяч) грн. Між ними була домовленість, що за будинок позивач дає відповідачу завдаток в сумі 30 000 грн. (тридцять тисяч гривень). А решту грошей в сумі 35 000 грн., позивач заплатить восени, й буде укладена нотариально угода купівлі-продажу будинку. Гроші в сумі 30 000 грн., ОСОБА_1В передала ОСОБА_3, ОСОБА_3 написав розписку про отримання грошей ( а.с. 4).

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно ч.1 ст.571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Таким чином положення законодавства про залишення завдатку особі яка його отримала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовуються лише у випадку, коли між сторонами був укладений договір, але він не виконується з вини будь-якої із сторін. У випадку коли сторони лише домовилися укласти договір в подальшому, але належним чином його не оформили, грошові кошти сплачені в рахунок виконання договору повинні бути визнані авансом та повернені в тому ж розмірі, в якому вони були передані.

Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Суттєва відміність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. І якщо продавець чи підрядник отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

При цьому, сама по собі ст. 570 ЦК України, на яку посилається позивач, не встановлює правових підстав стягнення будь-якого авансового платежу.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Згідно зі ст. ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Стаття 220 ч. 1 ЦК України передбачає, що у разі недодержання сторонами договору вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За положеннями глави 83 розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України, зокрема, ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути це майно.

Судом встановлено, що сторони усно домовились про укладення між ними договору купівлі-продажу будинку в селі Стрюкове Миколаївського району Одеської області по вулиці З. Космодемянської, № 3.

На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_3 було передано , а їм прийнято 30 000 грн., що підтверджується розпискою від 11. 04. 2017 року.

Документи на будинок, необхідні для оформлення договору купівлі-продажу будинку, не оформлені і у встановленому законом порядку договір купівлі-продажу на будинок між сторонами не укладено.

Викладені фактичні обставини підтверджені показами сторін.

Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що вищевказані правові положення з урахуванням обставин справи виключають наявність між сторонами оформлених у встановленому законом нотаріальному порядку попереднього договору щодо купівлі-продажу вказаного будинку та договору купівлі-продажу цього будинку, що також підтверджено в судовому засіданні сторонами.

З урахуванням викладеного суд вважає, що права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах щодо грошових коштів у даному випадку мають визначатися відповідно до глави 83 розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України, оскільки відповідач зберігає передані йому позивачем в рахунок купівлі будинку кошти в розмірі 30000 грн. без достатньої правової підстави.

За таких обставин, з урахуванням положень глави 83 розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України, в т. ч. ст. 1212 ЦК України, зазначені 30000 грн. підлягають поверненню відповідачем позивачу як аванс.

Крім того, згідно ст.. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню також судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України, ст.ст. ст.ст. 526, 527, 570, 571, 1212 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, 30 000 гривень авансу (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Миколаївський районний суд Одеської області, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Повний текст виготовлено 04.06.2018р.

Суддя: О.Г. Медвєдєва