Справа № 638/8591/17
Провадження № 2/638/251/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

при секретарях Романової О.В., Монастирьової І.М., Комлєві Д.В.

за участю :

позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_3

представників відповідачів ОСОБА_4

представника третьої особи Товстопятої О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 « Про визначення порядку користування житловим приміщенням », третя особа - орган опіки та піклування - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

02.06.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 « Про визначення порядку користування житловим приміщенням », в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, посилалася на те, що спірним житловим приміщенням є трикімнатна квартира АДРЕСА_1, яка на праві спільної часткової власності, по 1/4 частині кожному з співаників, належить її та відповідачам, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.1999, за реєстраційним № 1-99-143571-А1, виданого Центром ( відділ ) приватизації державного житлового фонду ХМР згідно з розпорядженням № 6363-А1 від 29.01.1999. У спірній квартирі сторони зареєстровані та мешкають, крім співвідповідача ОСОБА_8 Крім того, у спірному жилому приміщенні разом з нею проживає її малолітній син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спірне жиле приміщення складається з трьох ізольованих жилих кімнат, відповідно площею 10,6 м-2 з лоджією ( літ. 8 ), 18,7 м-2 з балконом ( літ. 3 ), 10,6 м-2 ( літ. 4 ) та допоміжних приміщень : коридору площею 14,5 м-2 ( літ. 1 ), ванної кімнати площею 2,6 м-2 ( літ. 6 ), вбиральні площею 1,1 м-2 ( літ. 7 ), кухні площею 8,9 м-2 ( літ. 2 ), вбудованої шафи площею 0,9 м-2 ( літ. 5 ).

На протязі тривалого часу, вони однією родиною не мешкають, сумісного господарства не ведуть, мають відокремлений бюджет, мають неприязні стосунки.

На теперішній час, між ними склався порядок користування спірним житловим приміщенням, при якому вона з сином користується жилою кімнатою площею 10,6 м-2 з лоджією ( літ. 8 ), відповідачі користується іншими жилими кімнатами, допоміжні приміщення квартири знаходяться в їх загальному сумісному користуванні.

На теперішній час з відповідачами вона не може знайти домовленості у користуванні квартирою, відповідачі чинять перешкоди у користуванні власністю, у зв'язку з чим позивач просить визначити порядок користування квартирою наступним чином : у користування позивача ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_9 виділити ізольовану кімнату жилою площею 10,6 м-2 з лоджією ( літ. 8 ) та відкриттям особового рахунку на її ім'я; у користування співвідповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 виділити ізольовану кімнату жилою площею 18,7 м-2 з балконом ( літ. 3 ), ізольовану кімнату жилою площею 10,6 м-2 ( літ. 4 ); допоміжні приміщення квартири залишити в спільному сумісному користуванні сторін.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_3, співвідповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 представник співвідповідачів ОСОБА_4 та представник третьої особи Товстопята О.М. в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, сторони надали повноваження представляти свої інтереси в суді відповідним представникам, представник третьої особи про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. Представники сторін та позивач надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому представник позивача та позивач просили суд задовольнити позов з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Крім того, представник відповідачів в своєї заяві зазначив про визнання уточнених позовних вимог позивача, не заперечуючи проти встановлення запропонованого позивачем порядку користування спірним жилим приміщенням.

При таких обставинах, суд відповідно до приписів ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути вказану справу за відсутності зазначених осіб.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, однак таким, що що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1, яка на праві спільної часткової власності, по 1/4 частині кожному з співвласників, належить її та відповідачам, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.1999, за реєстраційним № 1-99-143571-А1, виданого Центром ( відділ ) приватизації державного житлового фонду ХМР згідно з розпорядженням № 6363-А1 від 29.01.1999. ( а.с.а.с. 22, 23, 76-77, 88-89 ).

З копії технічного паспорту спірної квартири АДРЕСА_1 вбачається, що вона розташована на 8 поверсі 10-ти поверхового благоустроєного будинку, має всі зручності та складається з : трьох ізольованих жилих кімнат, відповідно площею 10,6 м-2 з лоджією ( літ. 8 ), 18,7 м-2 з балконом ( літ. 3 ), 10,6 м-2 ( літ. 4 ) та допоміжних приміщень : коридору площею 14,5 м-2 ( літ. 1 ), ванної кімнати площею 2,6 м-2 ( літ. 6 ), вбиральні площею 1,1 м-2 ( літ. 7 ), кухні площею 8,9 м-2 ( літ. 2 ), вбудованої шафи площею 0,9 м-2 ( літ. 5 ). ( а.с.а.с. 78-80, 90-93 ).

Відповідно до довідки наданої дільницею № 1 КП « Жилкомсервіс », копій загальногромадянських паспортів сторін, копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 та малолітній син позивача - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1

зареєстровані та мешкають в квартирі АДРЕСА_1. Позивач разом з сином мешкає в кімнаті площею 10,6 м-2 зазначеної квартири. ( а.с.а.с. 9, 10, 11, 15, 28-30, 47, 49, 50, 51, 60-71 ).

Приписами ст.ст. 150, 155 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Власник квартири не може бути позбавлений права власності що до жилого приміщення, крім випадків, установленим законодавством України. Згідно до ст.ст. 379, 382, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Відповідно ст.ст. 355, 368, 369, 372 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, розпоряджаються за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними чи законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 ( з відповідними змінами та доповненнями ) « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності », квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У судовому засіданні, з вищевказаних доказів вбачається, що сторонам по справі на праві спільної часткової власності, по 1/4 частині кожному з співвласників належить спірне житлове приміщення, яке складається з трьох ізольованих жилих кімнат, а саме 10,6 м-2 з лоджією ( літ. 8 ), 18,7 м-2 з балконом ( літ. 3 ), 10,6 м-2 ( літ. 4 ) та відповідних допоміжних приміщень. Між сторонами не досягнута домовленість з приводу користування вказаними житловими приміщеннями.

Також, судом встановлено, що на протязі значного часу, між сторонами вклався відповідний порядок користування житловими приміщеннями, відповідно до якого позивач користується жилою кімнатою площею 10,6 м-2 з лоджією ( літ. 8 ), співвідповідачі користуються жилими кімнатами площею 18,7 м-2 з балконом ( літ. 3 ), 10,6 м-2 ( літ. 4 ).

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 ( з відповідними змінами та доповненнями ) « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу прощу, що припадає на нього ( або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якої не менш встановленого для надання однієї особі. При цьому при поділі жилого приміщення на вимогу члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршання житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Розміри житлової площі спірних жилих приміщень, виходячи з приписів ч. 2 ст. 370 ЦК України, що приходяться на кожного співвласника квартири не відповідають їх ідеальній частці в спільній сумісній власності, а саме по 9,97 м-2 кожному співвласнику. Виходячи з позовних вимог позивача, на задоволенні яких остання наполягає, відхилення від рівності ідеальних часток в праві спільної часткової власності на користь позивача складає 0,63 м-2, яке судом визнається незначним та таким, що не порушує житлові права та інтереси як позивача, так і співвідповідачів.

Таким чином, суд вважає можливим визначити наступний порядок користування спірним житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 : виділивши в користування позивачу ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ізольовану кімнату жилою площею 10,6 м-2 з лоджією ( літ. 8 ) ; співвідповідачам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 ізольовану кімнату жилою площею 18,7 м-2 з балконом ( літ. 3 ), ізольовану кімнату жилою площею 10,6 м-2 ( літ. 4 ). Допоміжні приміщення спірної квартири, а саме : коридор площею 14,5 м-2 ( літ. 1 ), ванну кімнату площею 2,6 м-2 ( літ. 6 ), вбиральню площею 1,1 м-2 ( літ. 7 ), кухню площею 8,9 м-2 ( літ. 2 ), вбудовану шафу площею 0,9 м-2 ( літ. 5 ), - залишити в спільному сумісному користуванні сторін.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відкриття особового рахунку на її ім'я на частину жилого приміщення спірної квартири, суд вважає передчасними та такими, що не грунтуються на вимогах чинного законодавства України, так як розподіл особового рахунку проводиться на підставі заяви та поданих документів. Підстави для розподілу рахунку є нотаріально посвідчений договір про виділення частки у натурі з нерухомого спільного майна, рішення суду про визначення порядку користування квартирою, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені зазначеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 150, 155 ЖК України, ст.ст. 355, 368-370, 372, 379, 382, 383 ЦК України, п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 ( з відповідними змінами та доповненнями ) « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності », п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 ( з відповідними змінами та доповненнями ) « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України », керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 « Про визначення порядку користування житловим приміщенням », третя особа - орган опіки та піклування - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, -

задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши в користування :

- ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ізольовану кімнату жилою площею 10,6 м-2 з лоджією ( літ. 8 ) в квартирі АДРЕСА_1;

- ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 ізольовану кімнату жилою площею 18,7 м-2 з балконом ( літ. 3 ), ізольовану кімнату жилою площею 10,6 м-2 ( літ. 4 ) в квартирі АДРЕСА_1.

Допоміжні приміщення квартири АДРЕСА_1, а саме : коридор площею 14,5 м-2 ( літ. 1 ), ванну кімнату площею 2,6 м-2 ( літ. 6 ), вбиральню площею 1,1 м-2 ( літ. 7 ), кухню площею 8,9 м-2 ( літ. 2 ), вбудовану шафу площею 0,9 м-2 ( літ. 5 ), - залишити в спільному сумісному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2.

У задоволені іншої частини позовних вимог, - відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.11.2018.

Суддя: І.В. Семіряд