Провадження № 2/742/71/18
Єдиний унікальний № 742/3786/17
26 лютого 2018 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Бездідько В.М.,
за участю секретаря Карпенко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна
встановив:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 лютого 2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 44. Під час шлюбу ними було придбано автомобіль НОМЕР_1, який був зареєстрований на ім»я відповідача ОСОБА_2 та побудований житловий будинок в м. Прилуки по вул. Костянтинівська 91. На даний час позивачка бажає реалізувати своє право на спільну сумісну власність на майно подружжя, однак відповідач добровільно розділити спірне майно на рівні частки відмовляється вважаючи, що його частки більші, а тому позивачка просить суд визнати автомобіль та житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на ? їх частину, та стягнути з відповідача судові витрати.
В судовому засіданні представник позивач за дорученням ОСОБА_3 позовні вимоги позивачки підтримав в повному обсязі. Просив суд позов задовольнити за викладених в ньому обставин.
У зв'язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
28 лютого 2002 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕЛ № 112354 (а.с. 7)
Згідно облікової картки приватного транспортного засобу, наданої територіальним сервісним центром № НОМЕР_2 МВС в Чернігівській області, 23 жовтня 2010 року зареєстровано на ім»я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 автомобіль НОМЕР_3, 2004 року випуску.
Відповідно до копії договору купівлі-продажу жилого будинку від 25.07.2001 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_2 купив жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Прилуки вул. К.Лібкнехта 91 (а.с.21)
Як вбачається із копії витягу із рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради № 617 від 29.10.2002 року ОСОБА_2 надано дозвіл на реконструкцію старого будинку та будівництво гаража розміром 6,30х8,30 м. по вул. Костянтинівській 91 в м. Прилуках (а.с. 19)
Згідно копії дозволу № 125 від 01.11.2002 року вбачається, що ОСОБА_2Б згідно рішення виконкому Прилуцької міської Ради від 29.10.2002 року № 617 на своїй земельній ділянці дозволено реконструкцію старого будинку та будівництво гаража розміром 6,30х8,30 м по вул. Костянтинівській 91, дозвіл дійсний до 29.10.2004 року (а.с.20)
Відповідно до повідомлення КП «Прилуцьке МБТІ» станом на 21.12.2012 року право власності на будинок під літ А-2 з господарськими будівлями за адресою м. Прилуки вул. Костянтинівська 91 не зареєстровано. Реконструкція старого будинку та будівництво гаража надано ОСОБА_2 на підставі рішення № 617 Прилуцької міської ради від 29.10.2002 року. Згідно технічної інвентаризації станом на 19.12.2007 року було виявлено, що в будинку під літ А-2 повна заміна конструктивних елементів із збільшенням розмірів та надбудовою другого поверху. Будинок під літ А-1 з господарськими будівлями знесено. Старий будинок під літ. А-1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4477.
Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Відповідно дост. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.
Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.
Таким, чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірний автомобіль та житловий будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного майна.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640 грн.
Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_4 та житловий будинок 91 по вулиці Костянтинівській в м. Прилуки Чернігівської області.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_4 та на 1/2 частину житлового будинку 91 по вулиці Костянтинівській в м. Прилуки Чернігівської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 640 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд. Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: В.М.Бездідько