АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 753/17619/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Коренюк А.М.

12 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року в справ за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» про визначення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків з оплати житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ЖБК «Будівельник-9» та просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 у м. Києві наступним чином:

-у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату площею 18,2 кв.м. разом з лоджією 3,6 кв.м.;

-у користування ОСОБА_2 залишити житлові кімнати, площею 13,9 кв.м. з лоджією 2,1 кв.м., житлову кімнату, площею 11,9 кв.м.

- в загальному користуванні залишити: кухню - 8,7 кв.м., вбиральню - 1,0 кв.м., ванну кімнату - 2,6 кв.м., коридор - 17,4 кв.м.

Зобов'язати ЖБК «Будівельник-9» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру відповідно до встановленого порядку користування квартирою. Вирішити питання розподілу судового збору.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2018у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неповне, неправильне встановлення та недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що судом порушені та знехтувані вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів до неї, практики Європейського суду з прав людини та чинного законодавства України.

Зазначає, що між сторонами не досягнуто згоди щодо здійснення права спільної часткової власності.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3196/2018
Вказує, що відповідач жодного ремонту в квартирі не робила та не здійснювала оплату за утримання будинку та прибудинкової території та комунальних платежів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказала на недоведеність позивачем наявності спору між сторонами щодо порядку користування приміщеннями, наявності конфліктних відносин з відповідачем 1, які унеможливлюють добровільне встановлення порядку користування спільним майном співвласниками та фактів перешкоджання позивачу у користуванні приміщеннями квартири.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав викладених в ній та просив останню задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідач - ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Голова правління ЖБК «Будівельник-9» просив розглядати справу без участі представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з не встановлення порушення прав позивача щодо порядку користування квартирою, та як встановлено в ході розгляду справи позивачем вимога про усунення перешкод в користуванні майном не ставиться.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.04.2017, яке набуло чинності згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва від 06.09.2017 є співвласниками по 1/2 частині кожний квартири АДРЕСА_1 (а. с. 10-12; 22-30).

Квартира загальною площею 79, 4 кв. м, житловою площею - 44, 0 кв. м, є трикімнатною, з ізольованими кімнатами, кожна з яких: перша - 13, 9 кв. м з лоджією 2,1 кв. м, друга - 11, 9 кв. м, третя - 18, 2 кв. м з лоджією 3, 6 кв. м відповідно до технічного паспорту (а. с. 7-9).

У вищевказаній квартирі зареєстровані 4 особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також їх спільний син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син відповідачки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - без права власності згідно довідки форми №3 ЖБК «Будівельник-9» (а. с. 130).

При розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що на час розгляду справи в квартирі проживали ОСОБА_2 з сином, вона займає кімнату житловою площею 18, 2 кв. м з лоджією 3, 6 кв. м

Позивач зазначив, що між ним та відповідачкою виникають конфлікти з приводу користування житлом, відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, що перешкоджає йому у реалізації права володіти, розпоряджатися та користуватися майном.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 звернувся із відповідним позовом до суду.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Відповідно до абзацу 2 п. 6 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 14.10.1991. №7 роз'яснив, що у разі виділу частки будинку неможливим, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленим приміщенням (квартири, кімнати) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (коридор, кухня тощо) можуть бути залишені у загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування житловими приміщеннями може бути встановлений і між учасниками спільної сумісної власності.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що сторони справи в добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо користування спірною квартирою.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, дійшов невірних висновків про відсутність існування спору щодо порядку користування квартирою та ухвалив рішення з неповним з'ясуванням обставин справи. За наведеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, колегія суддів вважає наступне.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками по 1/2 частині кожний квартири АДРЕСА_1 (а. с. 10-12; 22-30). Зазначена квартира загальною площею 79, 4 кв. м, житловою площею - 44, 0 кв. м, є трикімнатною, з ізольованими кімнатами, кожна з яких: перша - 13, 9 кв. м з лоджією 2,1 кв. м, друга - 11, 9 кв. м, третя - 18, 2 кв. м з лоджією 3, 6 кв. м відповідно до технічного паспорту (а. с. 7-9).

Встановлено, що в квартирі проживають сторони та син відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 ЖК Української РСР жиле приміщення може бути надано з перевищенням норми жилої площі, якщо воно складається з однієї кімнати (однокімнатна квартира) або призначається для осіб різної статі (частина друга статті 50).

Згідно з ч. 2 ст. 50 ЖК Української РСР при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя.

Таким чином, чинним законодавством не допускається можливість проживання в одній кімнаті осіб різної статі, крім подружжя.

Встановлено, що в квартирі в одній кімнаті проживають відповідач з сином.

Вказана обставина не дозволяє колегії суддів при вирішенні вищезгаданого питання, врахувати думку відповідачки та надати у користування останній кімнату 18, 2 кв. м з лоджією 3, 6 кв., оскільки це суперечить вимогам діючого законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за можливе встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 у м. Києві: -у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату площею 18,2 кв.м. разом з лоджією 3,6 кв.м.; -у користування ОСОБА_2 виділити житлові кімнати, площею 13,9 кв.м. з лоджією 2,1 кв.м., житлову кімнату, площею 11,9 кв.м.; - в загальному користуванні залишити: кухню - 8,7 кв.м., вбиральню - 1,0 кв.м., ванну кімнату - 2,6 кв.м., коридор - 17,4 кв.м.

При цьому, приймаючи таке рішення, колегія враховує, що чинне законодавство допускає при визначенні порядку користування квартирою можливість суду відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним, у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників (правова позиція Верховного Суду України, викладена 17.02.2016 у справі 6-1500цс15).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 провстановлення порядку користування квартирою підлягають задоволенню.

Разом з тим, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції вимоги про зобов'язання ЖБК «Будівельник-9» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.

Таким чином, чинним законодавством передбачена можливість розподілу особового рахунку, у зв'язку із зверненням до ЖЕКу із відповідною заявою у випадку встановлення поряду користування спірним житлом або за домовленістю сторін або за рішенням суду.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що співвласники квартири не зверталися до ЖЕКу щодо розподілу особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, а тому колегія суддів вважає дану вимогу позову передчасною.

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що у разі виділення у користування їй дві кімнати, остання буде змушена сплачувати більше комунальних послуг є необґрунтованими, оскільки вищевказаним Положенням встановлено, що розподіл загальних витрат на оплату житлово-комунальних, здійснюється між мешканцями квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачами (орендарями).

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1 600 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-382, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» про визначення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків з оплати житлово-комунальних послуг задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 у м. Києві наступним чином:

- у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату площею 18,2 кв.м. разом з лоджією 3,6 кв.м.;

- у користування ОСОБА_2 виділити житлові кімнати, площею 13,9 кв.м. з лоджією 2,1 кв.м., житлову кімнату, площею 11,9 кв.м.;

- в загальному користуванні залишити: кухню - 8,7 кв.м., вбиральню - 1,0 кв.м., ванну кімнату - 2,6 кв.м., коридор - 17,4 кв.м.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 17.04.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

О.І.Шкоріна