ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року

м.Суми

Справа №577/2518/17

Провадження № 22-ц/788/501/18

Апеляційний суд Сумської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області у складі судді Буток Т.А. від 23 листопада 2017 року, ухвалене в м. Конотоп,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У червні 2017 року ОСОБА_1 пред'явила позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 2011 року до кінця 2014 року вони проживали однією сім'єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3.

В 2013 році вони придбали автомобіль "Skoda Oktavia", 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 100000 грн.

ОСОБА_1, посилаючись на те, що набуте нею і ОСОБА_2 за час спільного проживання майно належить їм на праві спільної сумісної власності, просила стягнути з відповідача на її користь 50000 грн грошової компенсації, що дорівнює 1/2 частці вартості автомобіля.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2017 року позов задоволений.

Поділити майно, набуте за час спільного проживання, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки "Skoda Oktavia", 2006 року випуску, у сумі 95595 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що автомобіль "Skoda Oktavia", 2006 року випуску, придбаний за час спільного проживання сторін, а тому є об'єктом права спільної сумісної власності. З цих підстав позивач має право на компенсацію вартості належної їй частки у праві власності на спірний транспортний засіб.

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Сумської області з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду. На його думку, позивачем не доведений, а судом першої інстанції не встановлений факт проживання сторін однією сім'єю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, у певний період. Стягуючи грошову компенсацію, суд не з'ясував джерело коштів, за які набуте спірне майно.

12 квітня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, у якому вона просить скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. В обґрунтування відзиву позивач посилається на те, що факт їх проживання однією сім'єю визнаний відповідачем під час розгляду справи за його позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною; крім того, може бути підтверджений показаннями її батьків і сусідів. Твердження відповідача про неналежне повідомлення про судові засідання безпідставне, оскільки він ухилявся від отримання судових повісток.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_4 просили відхилити апеляційну скаргу, рішення залишити без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (ас. 6).

За ОСОБА_2 зареєстроване право приватної власності на автомобіль "Skoda Оktavia", 2006 року випуску, чорного кольору. Середня ринкова вартість транспортного засобу станом на 09 жовтня 2017 року становить 191190 грн (ас. 37-43, 49).

Установивши ці обставини, суд дійшов висновку, що автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а тому слід стягнути з останнього на користь позивача грошову компенсацію 95595 грн, що дорівнює ? частці ринкової вартості автомобіля "Skoda Oktavia", 2006 року випуску.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільн6им побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 60 СК передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, судам слід встановлювати факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення належить обґрунтувати належними і допустимими доказами, про що зазначити у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15).

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

При визначенні осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно.

Проте суд першої інстанції, не урахувавши наведені норми права, при ухваленні рішення посилався лише на положення ст. 70, ч. ч. 1, 2 ст. 74 СК України, якими встановлено рівність часток при поділі спільного сумісного майна жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, та вирішив, що спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності сторін. При цьому суд не встановив, чи склалися між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 усталені відносини, що притаманні подружжю, в період, протягом якого був придбаний автомобіль "Skoda Oktavia", 2006 року випуску; за чиї саме грошові кошти був придбаний цей транспортний засіб та чи підлягає він поділу відповідно до вимог ст. 74 СК України або є особистою приватною власністю відповідача (ст. 57 СК України).

Згідно з матеріалами справи, позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого був придбаний спірний автомобіль, ОСОБА_1, яка просила про присудження з відповідача грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно, не подавала і таку обставину у судовому засіданні не довела.

Під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 ці обставини не заперечувала і пояснила, що в іншій справі судове рішення про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірний автомобіль, не ухвалювалось.

Відтак суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи скарги, що позивач не довела факт проживання сторін однією сім'єю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, у певний період; а суд першої інстанції, дійшовши висновку про обґрунтованість позовних вимог, такий факт не встановив і не з'ясував джерело коштів, за які набуте спірне майно.

При цьому суд апеляційної інстанції не приймає викладені у відзиві аргументи, що факт проживання сторін у даній справі однією сім'єю визнаний відповідачем під час розгляду справи за його позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною; крім того, може бути підтверджений показаннями її батьків і сусідів, оскільки відповідний факт може бути встановлений лише судовим рішенням.

Керуючись ч.6 ст. 367 ЦПК України, згідно з якою в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не встановлює факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого був придбаний спірний автомобіль, і не з'ясовує джерело коштів, за які набуте спірне майно.

Крім того, відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 169 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Порядок вручення судових повісток був врегульований статтею 74 ЦПК України 2004 року.

З огляду на матеріали справи судова повістка в судове засідання 23.11.2017 відповідачу не була вручена, повернута до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», що не є належним повідомленням в розумінні вимог процесуального закону (ас. 47-48). Проте суд на порушення вимог пункту 1 частини першої статті 169 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) не відклав розгляд справи в судовому засіданні і ухвалив рішення за відсутності ОСОБА_2, який не був повідомлений про дату, час і місце судового засідання в порядку, передбаченому законом.

Відтак довід скарги про неналежне повідомлення приймається судом апеляційної інстанції, а твердження позивача про обізнаність ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи та його ухилення від отримання судової повістки відхиляється, оскільки спростовується письмовими доказами.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції, який неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права і порушив норми процесуального права, дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог і про присудження ОСОБА_5 з відповідача грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на спірне майно.

Разом з тим, суд апеляційної скарги не робить правових висновків щодо доводів скарги стосовно того, що ОСОБА_5 чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною, оскільки спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, не є предметом та підставою даного позову.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК).

Установивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення; і це порушення призвело до неправильного вирішення справи; суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення і ухвалює нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про присудження їй з ОСОБА_2 грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль "Skoda Oktavia", 2006 року випуску.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І. Криворотенко

Дата складення повного судового рішення - 17 квітня 2018 року

Суддя-доповідач О.М.Біляєва