Справа № 141/275/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року смт. Оратів

Оратівський районний суд

Вінницької області

В складі: головуючого судді Слісарчука О.М.

за участю секретаря судового засідання Ставничого С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Оратів в режимі відеоконференцзв'язку цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно із якою відповідно до укладеного договору б/н від 25.05.2012 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_3 підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві та відповідає вимогам ч.1 ст.634 ЦК України щодо умов договору приєднання. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав повному обсязі, надавши ОСОБА_3 можливість розпоряджатися кредитними коштами умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. ОСОБА_3. не виконує свої зобов'язання за кредитним договором. Станом на 31.01.2017 року заборгованість перед позивачем становить 33983 грн. 44 коп., з яких: 1381,65 грн. - заборгованість за кредитом; 26708 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3799, 34 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1594,45 грн. - штраф (процентна складова). ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер, не виконавши своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1, який проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Станом на дату смерті заборгованість перед позивачем становить 10326 грн. 39 коп., з яких: 1381,65 грн. - заборгованість за кредитом; 6745,40 грн. - заборгованість за відсотками; 2199,34 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 10326,39 грн. та судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців.

Відповідно до ч.2 ст. 1281 ЦК України, кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Частиною 1 ст. 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до ч.2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленість між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

На запит суду надано відповідь, що спадкоємцем померлого ОСОБА_3, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1. Тому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.02.2012 року на дату смерті в сумі 10326 грн. 39 коп., з яких: 1381,65 грн. - заборгованість за кредитом; 6745,40 грн. - заборгованість за відсотками; 2199,34 грн. - заборгованість за пенею та комісією та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просили в задоволенні позову відмовити. Суду пояснив дійсно до ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року є його сином. На момент смерті ОСОБА_3 за адресою по АДРЕСА_1 не проживав, а був лише зареєстрований. Спадщину він не приймав та спадкова справа не заводилась, а тому не може бути відповідачем у справі. Просить в позові відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи спір, суд встановив факт укладення 25.02.2012 року угоди між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у "ПриватБанку", згідно якої останній отримав платіжну картку.

Договір складається з Анкети-заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил і Тарифів користування платіжною карткою.

ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ОСОБА_3 письмовою заявою підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета заява разом з запропонованими ПАТ КБ "ПриватБанк" Умовами, Правилами та Тарифами складають між ним та банком кредитний договір.

ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_5можливість розпоряджатися кредитними коштами умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Станом на 31.01.2017 року заборгованість перед позивачем становить 33983 грн. 44 коп., з яких: 1381,65 грн. - заборгованість за кредитом; 26708 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3799, 34 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1594,45 грн. - штраф (процентна складова).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер в м. Київ, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №2 від 05.10.2017 року (а.с.65), не виконавши своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідно до листа Оратівської державної нотаріальної контори №629/01-16 від 26.09.2017 року наданого на ухвалу суду спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_3 в Оратівській державній нотаріальній конторі не заводилась (а.с. 63).

Відповідно до довідки №347 від 17.10.2017 року виданої Новоживотівською сільською радою Оратівського району Вінницької області наданої на ухвалу суду ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року був зареєстрований по АДРЕСА_2. За даною адресою зареєстрований батько - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2

На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України, згідно з якою кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги, позивачем 27.11.2017 року уточненого позовні вимоги., згідно яких просить стягнути з ОСОБА_1 як спадкоємця заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.02.2012 року на дату смерті в сумі 10326 грн. 39 коп., з яких: 1381,65 грн. - заборгованість за кредитом; 6745,40 грн. - заборгованість за відсотками; 2199,34 грн. - заборгованість за пенею та комісією та судові витрати.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються ст.ст.13, 55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ст.ст. 608, 1216, 1218, 1219, 1268, 1281, 1282 ЦК України і виникають з кредитних правовідносин та обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на засадах змагальності.

Згідно з п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями Конституції України (ст.55), Цивільного кодексу України (зокрема, ч.1 ст.16),Цивільного процесуального кодексу України ( ст.4, 12, 13), Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (ч.1. ст.7) передбачено, що суд захищає права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України. Враховуючи зазначене, юридична особа має право на позов виключно, у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав та інтересів іншою особою.

У Аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України від 01.04.2014 Верховний Суд України вказав, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно з ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За приписами ст. ст.1216,1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п.5 ч.1ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Обов'язок з відшкодування шкоди (яка в даному випадку для банку виникла внаслідок неповернення відповідачем боргу за кредитним договором) згідно зі ст. 1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов'язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов'язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

Порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст.1281,1282 ЦК України.

У зв'язку зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Відповідно до статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в силу ч. 1ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, виходячи з положень статті 1281 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до спадкоємця повинно бути пред'явлено в судовому порядку протягом одного року від настання строку вимоги або ж протягом шести місяців від дня, коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини.

За положеннями ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість.

У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що з урахуванням положенняст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

В уточнені позовній заяві як на підставу задоволення позову позивач посилався на те, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за місцем проживання спадкодавця, тому вважається таким, що прийняв спадщину і повинен нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця.

Відповідно до ч.2ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що обов'язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрація за місцем проживання спадкодавця, на що посилається ПАТ КБ "ПриватБанк" у позовній заяві, як на підставу позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_2, тобто за тією адресою, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Однак, як вбачається з пояснень ОСОБА_1 його син ОСОБА_3, хоча і був зареєстрований по вул. по АДРЕСА_2, але з 2012 року до дня смерті (ІНФОРМАЦІЯ_3 року) за місцем реєстрації не проживав.

Вказана обставина також підтверджена поясненнями свідків ОСОБА_6 від 21.12.2017 року, та ОСОБА_7 від 21.12.2017 року, посвідчених у встановленому законом порядку, згідно яких ОСОБА_3 не проживав по АДРЕСА_2 з 2012 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №2 від 05.10.2017 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер в м. Київ.

Відповідно до довідки №412 від 21.12.2017 року виданої Новоживотівською сільською радою Оратівського району Вінницької області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н. був зареєстрований по АДРЕСА_2, але з 2012 року до дня смерті (ІНФОРМАЦІЯ_3 року) за місцем реєстрації не проживав.

Як вбачається із повідомлення завідуючої Оратівської державної нотаріальної контори №629/01-16 від 26.09.2017 року спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 не заводилася.

Позивач також не надав суду доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняв у спадок відповідач та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з ОСОБА_1 заявлених позивачем грошових коштів.

Крім того, позовні вимоги заявлені у вигляді стягнення заборгованості за кредитним договором, а не у вигляді звернення стягнення на спадкове майно у межах його вартості.

Отже, правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором боргу спадкодавця у суду не має.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. 13 Конституції України, ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ст.ст. 509, 525, 526, 608, 610, 1050, 1054, 1216, 1218, 1219, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263 - 265, 280-283 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Судові витрати залишити без відшкодування.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Оратівський районний суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

СУДДЯ О.М. Слісарчук

Повне рішення виготовлено 27.02.2018 року