Ухвала

Іменем України

13 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 2-8238/07

провадження № 61-1135ск17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С.,

Лесько А. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, правонаступниками якої є ОСОБА_8, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання договору міни дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до

ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання договору міни дійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 15 серпня 2007 року між позивачами та ОСОБА_7 укладено письмовий договір міни нерухомості. Сторони фактично виконали умови договору: передали квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 в обмін на домоволодіння на АДРЕСА_3, а відповідач передала домоволодіння позивачам. ОСОБА_7 обов'язок щодо нотаріального посвідчення правочину не виконала.

На підставі наведеного позивачі просили суд:

- визнати дійсним договір міни, укладений між ОСОБА_5,

ОСОБА_6 і ОСОБА_7 15 серпня 2007 року;

- визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право спільної власності на домоволодіння на АДРЕСА_3;

- визнати за ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_2;

- визнати за ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_4;

- визнати за ОСОБА_10 право власності на квартиру АДРЕСА_5.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 27 вересня

2007 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.

Визнано договір міни, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 15 серпня 2007 року дійсним.

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6 право спільної власності на домоволодіння, що розташоване на АДРЕСА_3, яке складається з: «А» - житловий будинок, «Б» - житловий будинок, «Б1» - житловий будинок, «В» - житловий будинок, «Г» - житловий будинок, «Д» - літня кухня, «М» - сарай, «Ж» - сарай, «З» - сарай, «И» - сарай, «К» - сарай, «Н» - погріб, «N» - огородження, житловою площею 305,9 кв. м, загальною площею під спорудами 576 кв. м і земельної ділянки площею 1 006 кв. м, на якій знаходяться ці споруди в рівних частках.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та складається в цілому з однієї жилої кімнати житловою площею 22,6 кв. м, загальною площею 52,4 кв. м.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_4 та складається в цілому з однієї жилої кімнати житловою площею 22,2 кв. м, загальною площею

51,9 кв. м. (сім'я з двох осіб: ОСОБА_9 та ОСОБА_8.).

Визнано за ОСОБА_10 право власності на квартиру АДРЕСА_5 та складається в цілому з трьох жилих кімнат житловою площею 49,5 кв. м, загальною площею 78,6 кв. м.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони фактично виконали умови договору міни, невиконаним залишився обов'язок відповідача нотаріально посвідчити спірний правочин, а тому даний правочин є дійсним на підставі частини третьої статті 334 ЦК України.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2014 року залучено до участі у справі в якості правонаступника після смерті ОСОБА_7 - ОСОБА_8, ОСОБА_4

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, яка була відповідачем у справі, після смерті якої спадщину за законом прийняли ОСОБА_8, ОСОБА_4 в рівних частках, у зв'язку з чим залучено правонаступників на підставі статті 37 ЦПК України

(у редакції, чинній на момент постановлення ухвали).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2014 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 вересня 2007 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що договір міни нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації відповідно до вимог статті 657 ЦК України, а тому не може бути визнаний дійним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій 27 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права і є таким, що порушує права і свободи ОСОБА_4

Також, у касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки оскаржуване рішення апеляційного суду Одеської області від 09 вересня

2014 року було ухвалено за відсутності скаржника, повний текст рішення апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2014 року отримано

30 жовтня 2017 року.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, наявні підстави для його поновлення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумніві щодо їх застосування чи тлумачення.

Частиною другою статті 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладаєтьсяу письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частини третьої статті 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-162цс12 від 30 січня 2013 року.

На підставі наведеного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що договір міни нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394, статті 390 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2014 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, правонаступниками якої є ОСОБА_8, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання договору міни дійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2014 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

А. О. Лесько