У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 ОСОБА_7, Дорис ООД Сливен ВG, страхової компанії Евроінс АД, ТОВ News Travel про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя в результаті кримінального правопорушення,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд 13 грудня 2017 року з позовом до ОСОБА_6 ОСОБА_7, Дорис ООД Сливен ВG, страхової компанії Евроінс АД, ТОВ News Travel про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя в результаті кримінального правопорушення звернулись ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

В позовній заяві позивачі вказують на те, що 04 червня 2012 року о 5 год. 30 хв. по маршруту НД 23 км 34 + 500 поблизу села Нанешти повіту Вранча Румунія було скоєно ДТП на автобусі марки Сетра, реєстраційний номер СН-7626-АК, що належить транспортній компанії Дорис ООД в м.Сливен ОСОБА_8.

Встановлено, що в результаті винних дій водія автобуса громадянина ОСОБА_8 ОСОБА_7 автобус перекинувся і після зіткнення з землею одна пасажирка загинула, інші отримали травми різного ступеня важкості.

Позивачі теж перебували у вказаному автобусі, що підтверджується: рішенням суду по справі №875/231/2014 м.Фокшани Румунія, де визначається (стор.3), що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували на лікуванні більше 50 днів; протоколом огляду місця події від 04 червня 2012 року; посадковими талонами на автобус та відмітками у закордонних паспортах.

Внаслідок даної ДТП позивачі отримали різного ступеню важкості.

Відповідно до ч.3 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

14 грудня 2017 року Рівненським міським судом відкрито провадження у вказаній цивільній справі.

27 березня 2018 року представником відповідача ТОВ «Дорис» до суду подано клопотання про передачу справи №569/19132/17 до Окружного Суду м.Сливен Республіки Болгарія.

21 квітня 2018 року позивачами до суду було подано заперечення на клопотання про передачу справи.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного.

Відносини у спорі по даній справі регулюються Конвенцією про право, що застосовується до дорожньо-транспортних пригод від 04 травня 1971 року, прийнятої на Гаазькій конференції з Міжнародного приватного права, та яка була ратифікована Україною згідно Закону України №3513-VI (3513-17) від 15 червня 2011 року (далі Конвенція).

Позивачі по справі помилково вважають , що ст.4 Конвенції про право, що застосовується до дорожньо-транспортних пригод ніби-то стосується шкоди, що завдана речам, і ніби-то на підставі цього не підлягає застосуванню. Однак, дане твердження спростовується наступним.

Відповідно до ст.1 Конвенції Конвенція визначає право, що застосовується до цивільної відповідальності, яка виникає внаслідок дорожньо-транспортних пригод, незалежно від того, який вид провадження використовується для забезпечення цієї відповідальності.

Відповідно до ст.3 Конвенції правом, що застосовується є внутрішнє право держави, у якій відбулася пригода.

При цьому, відповідно до ст.4 Конвенції у випадках, коли до пригоди причетний один транспортний засіб і його зареєстрованого в Державі, іншій ніж та, у якій відбулася пригода, застосовується внутрішнє право держави реєстрації (транспортного засобу) для визначення відповідальності: стосовно водія, власника чи будь-якої іншої особи, яка має контроль над транспортним засобом або речове право на нього, незалежно від їхнього постійного місця проживання; стосовно потерпілого, який є пасажиром і постійне місце проживання якого знаходиться в Державі, іншій, ніж та, у якій відбулася пригода; стосовно потерпілого, який перебуває поза транспортним засобом на місці пригоди й постійне місце проживання якого знаходиться в Державі реєстрації.

Потерпілий це фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Рішенням по справі №875/831/2014 винесеним судом м.Фокшами, Румунія встановлено, що співпозивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є потерпілими від ДТП.

Місцем реєстрації транспортного засобу є м.Сливен ОСОБА_8 за ТОВ «Дорис».

Місцем вчинення дорожньо-транспортної пригоди є село Нанешти повіту Вранча, Румунія.

Таким чином, згідно ст.4 Конвенції (яка обовязкова до застосування Україною, як пріоритетна перед внутрішнім законодавством), оскільки місцем реєстрації автобусу є м.Слівен Республіки Болгарія, то судом, що уповноважений розглядати справу за правом Республіки ОСОБА_8 є виключно Окружний Сул Сливен Республіка ОСОБА_8.

При цьому, позивачі посилаються на ст.5, яка на їх думку обмежує ст.4 Конвенції. Однак, це не відповідає дійсності.

Відповідно до ст.5 Конвенції право, що застосовується відповідно до статей 3 й 4 до відповідальності стосовно пасажира, який є потерпілим, регулює відповідальність за шкоду, завдану речам, які перевозились у транспортному засобі та які або належать пасажиру, або йому довірені.

Тобто, зазначена стаття вказує, що у разі, якщо завдано шкоду речам потерпілого (шкоду, якому завдано згідно ст.4 Конвенції) то лише щодо тих речей, які перевозились у транспортному засобі та які або належать пасажиру, або йому довірені. При цьому, право, що застосовується по відшкодуванню шкоди таким речам також регулюється ст.4 Конвенції.

Стаття 5 Конвенції лише конкретизує питання щодо відшкодування шкоди речам, але не замінює собою статтю 4, якою регулюється спір у даній справі. Конвенція регулює всі питання, які виникають внаслідок дорожньо-транспортних пригод, незалежно від того, який вид провадження використовується для забезпечення цієї відповідальності.

Конвенція не застосовується виключно до: відповідальності виробників, продавців або ремонтників транспортних засобів; відповідальності власника чи будь-якої іншої особи за утримання дороги, відкритої для руху або за безпеку її користувачів; відповідальності за дії інших осіб, за винятком відповідальності власника транспортного засобу чи довірителя, чи роботодавця; зворотних вимог між особами, які несуть відповідальність; зворотних вимог та суброгації настільки, наскільки це стосується страхових компаній; позовів та зворотних вимог, поданих установами соціального страхування, іншими подібними установами та державними автомобільними гарантійними фондами або до них, а також будь-яких звільнень від відповідальності, передбачених законом, що регулює ці установи.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Положення ст.9 Конституції України доповнюються нормою ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори» 2004 року, якою передбачено, що якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ч.2 ст.3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до п.1. ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП не підпадають під виключення та регулюються ст.4 Конвенції, то розгляд справи має здійснюватись виключно за місцем реєстрації транспортного засобу, а саме Окружним Судом м.Сливен Республіка Болгарія, а не в Рівненському міському суді та не на території України.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Судом при відкритті провадження по даній цивільній справі, вказаних обставин враховано не було, тому з цих підстав провадження по справі слід закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,19-22,255,353,354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 ОСОБА_7, Дорис ООД Сливен ВG, страхової компанії Евроінс АД, ТОВ News Travel про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя в результаті кримінального правопорушення закрити.

Розяснити позивачам, що вони мають право звернутися з позовом до Окружного суду м.Сливен Республіка Болгарія.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Рівненської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_9