Справа № 362/123/17 Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/585/18 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 4 11.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Верланова С.М.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

встановила:

у січні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10 липня 1978 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4

В період шлюбу у 1994 році за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу ними було придбано житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальна площа - 86,7кв.м.

На сьогоднішній день вони з чоловіком надалі проживають у вказаному будинку, проте фактично їх шлюбні стосунки припинені, а тому стало питання про поділ вищезазначеного будинку.

Просила суд, здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 а саме: самостійний об'єкт нерухомого майна №2 - приміщення літ «А» 1-6 площею 17,3кв.м., 1-7 площею 12,7кв.м., загальна площа 30,0кв.м., житлова площа 30,0кв.м., що складають 31/100 часток житлового будинку.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 а саме: самостійний об'єкт нерухомого майна №1 - приміщення літ. «А» 1-4 площею 21,7кв.м., 1-5 площею 17,2кв.м, загальна площа - 38,9кв.м., житлова площа - 38,9кв.м., а також господарські будівлі та споруди: гараж літ «Б», погріб літ «під Б», Літня кухня літ «В», споруди №1-4, що складають 69/100 часток житлового будинку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, який не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції, але вважає, що рішенням порушуються його права та охоронювані законом інтереси, подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що звертаючись з позовом до суду, як позивачу так і відповідачу було добре відомо, що вони незаконно вирішують питання поділу будинку, на який вони не мають права власності.

Тим більше, подружжю ОСОБА_4 було добре відомо, що 1/2 частина будинку, до якої входять житлові приміщення 1-6 площею 17,3кв.м.; 1-7 площею 12,7кв.м., загальною площею 30,0кв.м. належить на праві власності апелянту, що стверджується договором дарування від 22 грудня 2015 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень та технічними документами на будинок.

Суд, задовольняючи позов ОСОБА_3, на підставі свідомо наданих позивачем фальшивих документів, фактично поділив між подружжям будинок, на який вони не мають правових документів і визнав за ОСОБА_3 право власності на житлові приміщенням спірного будинку, які належать на праві власності ОСОБА_2

На вищезазначену апеляційну скаргу, ОСОБА_4 подав відзив, посилаючись на те, що скарга є необґрунтованою, а оспорюване рішення на його думку, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції у повному обсязі та правильно встановлено обставини, які мають значення для справи.

Зазначає, що право власності відповідача не скасовано, адже в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав не скасовано, що підтверджується інформаційною довідкою.

Підставою скасування запису у державному реєстрі прав є рішення суду, але на даний час не існує рішення суду, яким би було скасоване рішення про державну реєстрацію прав, чи скасовано запис про проведену державну реєстрацію прав на спірний будинок.

Просив, залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 липня 1978 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 (а.с.9).

Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 жовтня 1994 року ОСОБА_4 придбав житловий будинок, загальною площею 86,7кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2, до якого складено Акт прийому - передачі житлового будинку та Довідка повного викупу будинку (а.с.14-18).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №77305557, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 (а.с.21).

Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна ОСОБА_4, а саме житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, можливий розподіл новоутворених об'єктів: самостійний об'єкт нерухомого майна №1 - приміщення літ. «А» 1-4 площею 21,7кв.м., 1-5 площею 17,2кв.м, загальна площа - 38,9кв.м., житлова площа - 38,9кв.м., а також господарські будівлі та споруди: гараж літ «Б», погріб літ «під Б», Літня кухня літ «В», споруди №1-4, що складають 69/100 часток житлового будинку; самостійний об'єкт нерухомого майна №2 - приміщення літ «А» 1-6 площею 17,3кв.м., 1-7 площею 12,7кв.м., загальна площа 30,0кв.м., житлова площа 30,0кв.м., що складають 31/100 часток житлового будинку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи є докази правомірного набуття відповідачем права на спірне нерухоме майно, яке було набуте за час шлюбу з позивачем, за їх спільні кошти, що знайшло своє підтвердження, а також визнання відповідачем, вимог позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, таке визнання може бути прийнято судом та суд прийшов до висновку про припинення відповідача права у спільній сумісній власності подружжя.

Проте, з такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно вимог ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

По справі встановлено та матеріалами справи підтверджується той факт що, апелянт ОСОБА_2 є власником двокімнатної квартири, загальною площею 30кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.70).

Підставою виникнення права власності на вищезазначену квартиру є договір дарування квартири, укладений 22 грудня 2015 року (а.с.69).

Крім цього, встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2017 року скасовано заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ВАТ «Київоптторг», ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним (а.с.67-68).

Вищезазначеним рішенням встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 28 жовтня 1994 року, укладеного між Орендним підприємством «Київоптторг» (правонаступником якого є ВАТ «Київоптторг») в особі Генерального директора ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а також технічного паспорту БТІ за 1998 рік, загальна площа будинку №30, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, складає 86,7кв.м.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 площею 30кв.м., які є частиною загальної площі 86,7кв.м. всього будинку.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про визнання за ОСОБА_3 права власності на спірний житловий будинок, у зв'язку з чим, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім цього, колегія суддів не бере до уваги надану ОСОБА_4 як додаток до відзиву, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки підставою виникнення права власності ОСОБА_4 на 69/100 частин спірного житлового будинку є оскаржуване рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року (а.с.91-94).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді