Єдиний унікальний номер 236/1357/18 Номер провадження 22-ц/4804/88/18
Номер провадження 22-ц/4804/88/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Новікової Г. В., Папоян В. В.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу № 236/1357/18, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі (суддя Ткачов О. М.),

В С Т А Н О В И В:

21.05.2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", з відрахуванням податків та зборів:

-заборгованість по заробітній платі за травень 2017 року в сумі 1936, 29 гривень,

- заборгованість по компенсації за чергову відпустку в сумі 6729, 16 гривень,

-заборгованість з матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 3972, 16 гривень,

-заборгованість по компенсації за невикористану відпустку в сумі 8663, 76 гривень,

-заборгованість по вихідній допомозі при звільненні в сумі 8212, 90 гривень,

-середній заробіток за час затримки розрахунку з 18.07.2017 року по день ухвалення судового рішення, та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник відповідача Багнич О. А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на те, що у зв'язку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема, у містах Донецьку, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом порушено кримінальне провадження за ознаками ст. 341 КК України.

Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлені неправомірними діями третіх осіб, майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться у тому числі у м. Донецьку, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Відповідач втратив доступ, серед іншого, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників. Вказані форс мажорні обставини унеможливили виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розпису, розцінок та норм праці, табеля обліку використання робочого часу, розпорядження про надбавки та премії, за умови, що господарська діяльність здійснювалась.

Через відсутність вини підприємства у непроведенні розрахунку відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Компенсація за невикористану відпустку розрахована бути не може через відсутність первинних документів, зокрема, наказів про надання відпусток, з яких можливо було б встановити кількість днів відпустки, які не використані позивачкою та які б підлягали компенсації у звязку із звільненням. Крім того документи, які були додані позивачем до позовної заяви завірені самим позивачем, а не підприємством на якому працювала, що не дає жодного підтвердження їх дійсності та є припущенням.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що в період з 03.10.201 року по 21.06.2017 року, її робоче місце, безпосередньо знаходилось за містом розташування дирекції у місті Лиман. Посилання відповідача на захоплення невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема у місті Донецьк, відсутній доступ до документації та комп'ютерних баз даних не дає змоги відповідачу ставити від сумнів факт виконання ОСОБА_2 її службових обов'язків. Просила рішення Краснлиманського міського суду Донецької області від 16 серпня 2018 року залишити без змін, скаргу без задоволення.

Представник відповідача у судовому засідання підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати. Також пояснив, що дійсно у відповідача існує заборгованість перед позивачем по зазначеним виплатам, однак підприємство не має можливості визначити її розмір, до того ж зазначив, що несвоєчасний розрахунок при звільненні відбувається не з вини підприємства, а саме за виникненням форс-мажорних обставин, що підтверджується висновком торгово-промислової палати.

ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, підтримала наданий нею раніше відзив на апеляційну скаргу та додала, що висновок торгово-промислової палати не є належним висновком, оскільки у разі визнання формс- мажорних обставин повинен надаватись сертифікат. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, сторони по справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працювала у відповідача з 18.06.2007 року по 17.09.2017 року коли була звільнена у зв'язку зі скороченням штату згідно ч.1 ст.40 КЗпП України ( а.с.11-18, 27-28, 30.32-33, 52).

У відповідача перед позивачем після звільнення виникла заборгованість:

- по заробітній платі за травень 2017 року в сумі 1936,29 гривень ,

- по компенсації за чергову відпустку в сумі 6729,16 гривень,

- з матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 3972,16 гривень,

- по компенсації за невикористану відпустку в сумі 8663,76 гривень,

- по вихідній допомозі при звільненні в сумі 8212,90 гривень ( а.с.19-39).

Відповідно до науково- правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлювання виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричинених впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с. 54-70), встановлені цим висновком обставивни є підставами для звільнення від відповідальності зобовязаної сторони, якщо за цим висновком є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", Регіональна філія Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", за невиконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 49-2 ч.ч. 1, 3; 83, 115-116, 184 ч. 3, 186 -1, 198, КЗпП України, з урахуванням норми ст. 4 КЗпП України.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

В статті 115 КЗпП України зазначено - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму

Згідно з вимогами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку та вихідної допомоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені законні інтереси позивача, яка припинила трудові відносини з підприємством і мала право на час звільнення отримати від відповідача всі належні їй виплати із заробітної плати.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Сторонами визнано, що останню виплату по заробітній платі роботодавець здійснив ОСОБА_2 за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року в сумі 2 523, 86 грн (а. с. 52).

Суд першої інстанції вірно прийняв до уваги надані позивачем розрахункові листи, табеля обліку робочого часу за спірний період, оскільки зазначені документи не мають суперечностей та не викликають у суду сумнівів, щодо їх достовірності, і дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі.

Також вірним є висновок суд першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористану відпустку.

Положеннями ч. 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із матеріалів справи в наказі про звільнення від 17 липня 2017 року №4441/ДН-ос міститься інформація про те, що позивач має право на компенсацію за 27 днів невикористаної відпустки. Аналогічна інформація міститься у довідці - розрахунку (а.с.18).

Суд першої інстанції враховуючи вимоги ч. 1 ст. 83 КЗпП України, ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» та п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5 дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за 29 днів невикористаної відпустки та вірно визначив суму у розмірі 6845,74 грн., яка підлягає стягненню.

Обґрунтованими є висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги при звільненні.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, наказу про звільнення ОСОБА_2 від 17 липня 2017 року №4441/ДН-ос, остання має право на отримання вихідної допомоги в розмірі одного середнього місячного заробітку і що така допомога не була їй виплачена. Ця обставина за наявними матеріалами справи відповідачем визнається.

Суд першої інстанції з урахуванням зазначених приписів закону вірно визначив розмір вихідної допомоги та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі 8212,90 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач вимог закону про повний розрахунок при звільненні не дотримався, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, внаслідок цього існує заборгованість по заробітній платі та іншим платежам.

Доводи апеляційної скарги про те, що частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» № 999-XIV від 16.07.1999 року передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи і у зв'язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити не можливо не підтверджені належними доказами та є припущеннями, є безпідставними.

Діючим законодавством саме на роботодавця покладений обов'язок своєчасно провести всі розрахунки та вжити для всі необхідні заходи для збереження первинної бухгалтерської документації підприємства.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на рішення РНБО від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» та Указ Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» не приймаються до уваги, оскільки ці документи регламентують питання щодо припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької і Луганської областей та не містять в собі положень, які б вказували на звільнення відповідача від обов'язку виконувати трудове законодавство по проведенню повного розрахунку при звільненні.

Разом з тим, колегія вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ПАТ «Українська залізниця» про безпідставне стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України.

Так, ухвалюючи рішення про задоволення позову про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, суд першої інстанції послався на те, що наявні підстави для стягнення на користь ОСОБА_2 з ПАТ «Українська залізниця» середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України.

З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується та вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в цій частині скасуванню з відмовою ОСОБА_2 у позові з наступних підстав.

Як зазначалося раніше, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, для задоволення вимог про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні слід встановити, що невиплата заробітної плати відбулася з вини роботодавця.

Як вбачається зі справи, відповідач посилався на об'єктивні причини, за наявності яких товариство не мало можливості своєчасно провести розрахунок з ОСОБА_2 по заробітній платіі, зокрема, проведення антитерористичної операції в країні, знаходження в виробничої одиниці ПАТ «Українська залізниця» на території, де проводиться антитерористична операція.

Так, статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, на підтвердження своїх заперечень проти судового рішення в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, відповідачем до апеляційної скарги надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що розташовані за адресою: вул. Артема, 68 м. Донецьк Донецької області, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 13 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями і припинилося провадження господарської діяльності, а тому немає можливості ПАТ «Українська залізниця» виконати зобов'язання перед працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України.

Як вбачається із пункту 7 вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Викладені вище обставини свідчать про відсутність вини Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов'язків.

Пунктом 10 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов*язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов*язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Апеляційний суд приймає, як доказ відсутності вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 2014 року і станом на 17 березня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає.

В цій частині колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747св18.

За викладених вище обставин, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької обласітвід 16 серпня 2018 року, в частині стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 190 723, 58 грн грн. і в цій частині у позові відмовити.

В іншій частині рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 серпня 2018 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 серпня 2018 року в частині стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 190 723, 58 грн. скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: О. В. Халаджи

Судді: Г. В. Новікова

В. В. Папоян

Повний текст судового рішення виготовлено 12 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи