Справа № 201/9924/16ц
Провадження № 2/201/183/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

05.07.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики (а.с. № 3-6).

Справа згідно протоколу авторозподілу від 05.07.2016р., первісно була передана на розгляд судді Черновському Г.В. (а.с. № 1), який ухвалою від 06.07.2016р. відкрив провадження у справі. Ухвала про відкриття провадження була оскаржена відповідачем до апеляційного суду. За результатами розгляду апеляційної скарги ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.11.2016р. ухвала про відкриття провадження залишена без змін (а.с. № 57, 58).

Ухвалою судді від 06.09.2016р. позивачеві відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у звязку із необґрунтованістю (а.с. № 31). Ухвала не оскаржувалася.

Згідно протоколу авторозподілу від 04.10.2016р. справу було передано на розгляд судді Наумовій О.С. (а.с. № 66).

Згідно протоколу авторозподілу від 13.03.2017р. справу передано на розгляд судді Ткаченко Н.В., у звязку із закінченням пяти річного терміну повноважень у судді Наумової О.С. (а.с. № 101).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.07.2013р. він уклав з ОСОБА_2 чотири договори позики, які були оформлені розписками, відповідно до умов яких позичив відповідачеві кошти у загальному розмірі 140 000 дол.США, що еквівалентно у перерахунку на національну валюту за офіційним курсом НБУ на день подання позову 3 483 606грн. Так, 13 000 дол.США надано зі строком повернення до 30.09.2013р., 15 000 дол.США - зі строком повернення до 30.11.2013р., 62 000 дол.США - зі строком повернення до 30.12.2013р., 50 000 дол.США - зі строком повернення до 30.12.2014р. Відповідач власноручно склав чотири розписки (окрім зазначення сум позики) у присутності свідка - ОСОБА_3

До цього часу відповідач кошти не повернув, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у перерахунку на гривню в еквіваленті на день подання позову в таких розмірах:

-суму основного боргу за розпискою на 13 000 дол.США (323 477грн. 70коп) грн. і 3% річних в розмірі 26 560грн. 62коп.;

-суму основного боргу за розпискою на 15 000 дол.США (373 243грн. 50 коп.) і 3% річних в розмірі 28 744грн. 86коп.;

-суму основного боргу за розпискою на 62 000 дол.США (1 542 739грн. 80коп.) і 3% річних в розмірі 115 008грн. 08коп.

-суму основного боргу за розпискою на 50 000 дол.США (1 244 145грн. 00коп.) і 3% річних в розмірі 55 424грн. 10коп., а всього 3 709 343грн. 66коп.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Представник відповідача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 20.02.2017р. - а.с. № 82, 186) надав суду письмові заперечення від 07.03.2017р. (а.с. № 84), в яких зазначив, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 01.07.2013р. дійсно були укладені чотири договори позики шляхом складання розписок на загальну суму 140 000 дол.США. За домовленістю з позивачем відповідач щомісячно, у період з липня 2013р. по квітень 2014р. виплачував йому за користування грошовими коштами 1,5% від загальної суми боргу (2100 дол.США). В подальшому між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а також іншими кредиторами ОСОБА_2, було досягнуто угоду, що замість укладених у 2013 році договорів позики (розписок) з усіма кредиторами ОСОБА_2 буде укладений новий договір позики. Так, 15.01.2015р. ОСОБА_2 був укладений новий договір безвідсоткової позики з позикодавцями. Окрім позивача ОСОБА_1, іншими позикодавцями за договором від 15.01.2015р. є: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9.

Після підписання договору від 15.01.2015р. ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 розписку від 15.01.2015р. на 158 250 дол. США, яка заміняла собою чотири попередні розписки на 140 000 дол. США і включала в себе обумовлену попередніми домовленостями несплачену суму за користування грошовими коштами за травень-грудень 2014р. і частину січня 2015р. Позивач, в свою чергу, повернув відповідачеві, як він тоді вважав, оригінали розписок від 01.07.2013р. і вони були знищені за допомогою шредера.

З метою забезпечення виконання зобовязання за новим договором позики був укладений іпотечний договір, іпотекодавцем за яким виступило ТОВ «Дніпро Склад Сервіс».

Про те, що у ОСОБА_1 залишились розписки від 01.07.2013р. на 140 000 дол. США відповідач дізнався тільки лише, коли той звернувся до суду з цим позовом. До того ж відповідач має сумніви, що розписки, надані позивачем, є оригіналами і не виготовлені за допомогою копіювальної і компютерної техніки.

Укладання договору від 15.01.2015р. і обмін розписками відбувались у кабінеті приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_10 за адресою:м. Дніпро, пл. Соборна, 10, у присутності всіх позикодавців, а також директора ТОВ «Дніпро Склад Сервіс» ОСОБА_11 і юрисконсульта ОСОБА_12

Таким чином, зобовязання відповідача перед позивачем за розписками 2013р. були припинені у 2015 році за домовленістю сторін. Первісне зобовязання було замінене новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація) згідно зі ст. 604 ЦК України.

Відповідач також зауважив, що ним подано до Соборного ВП ГУНП в Дніпропетровській області заяву про злочин, вчинений ОСОБА_1 за ознаками шахрайства (ст. 190 КК України). Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_13 (діє на підставі довіреності від 24.06.2016р. - а.с. № 12) надала 31.10.2017р. відзив на заперечення (а.с. № 133-134), в якому вказала, що відповідач намагається уникнути повернення грошових коштів. ОСОБА_2 у запереченнях підтверджує факт отримання коштів в сумі 140 000 дол.США. і складання чотирьох розписок. Оригінали розписок знаходяться у позивача, отже, факт укладення договору позики не потребує доказуванню.

Жодного документу на підтвердження свого твердження про те, що відповідачем щомісячно (з липня 2013р. по квітень 2014р.) сплачувались останньому платежі за користування грошима у розмірі 1,5% від загальної суми боргу (2100 дол. США), як і документів про таку домовленість, відповідач не надав.

Позивач також заперечує укладення договору новації з відповідачем і іншими кредиторами, який замінює чотири договори позики, вважає ці доводи ОСОБА_2 безпідставними, оскільки у новому договорі безпроцентної позики від 15.01.2015р. позивач не надавав згоди на припинення дії попереднього зобовязання, а інші кредитори не могли її надавати, оскільки жодного відношення до попередніх правовідносин між сторонами договору позики не мали. Означений договір укладений між відповідачем і ще пятьма кредиторами. Все це виключає ознаки новації, визначені у ст. 604 ЦК України.

Зазначила, що інформація про подання відповідачем до Соборного ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області заяви про злочин, вчинений ОСОБА_1 за ст. 190 КК України є неправдивою, що свідчить про намаганням уникнути обовязку повертати позичені кошти.

Доводи відповідача про необхідність підтвердити експертним шляхом оригінальність розписок вважає необґрунтованими, оскільки всі чотири розписки були написаний власноруч ОСОБА_2 кульковою ручкою. Твердження про те, що розписки є фотокопіями і створені шляхом застосування фотомонтажу є вигадками, спрямованими на затягування розгляду справи, обумовлені небажанням повертати гроші.

Ухвалою суду від 31.10.2017р. по справі призначено судову технічну експертизу, на дослідження якої було поставлене питання про те, чи є розписки оригіналами або документами, виголеними із застосуванням копіювально-розмножувальної компютерної техніки, у звязку із чим провадження по справі було зупинене (а.с. № 141).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 26.01.2018р. провадження по справі було поновлено у звязку із надходженням до суду експертного висновку (а.с. № 172).

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_13 (діє на підставі довіреності від 24.06.2016р. - а.с. № 185) 31.05.2018р. надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі і без участі позивача. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, заперечує проти виклику та допиту свідків сторони відповідача (а.с. № 188).

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 20.02.2017р. - а.с. № 186) 31.05.2018р. також надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі і без участі відповідача. Зазначив, що просить відмовити у задоволенні позову(а.с. № 189).

За таких обставин та враховуючи положення ст. 223, ч. 2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу 31.05.2018р. за відсутності сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами.

При розгляді справи, суд враховує норму п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., згідно якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України та положень п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України підготовче засідання в справі проведено 03..04.2018р. (а.с. № 183).

З урахуванням того, що представник відповідача 07.03.2017р. надав суду письмові заперечення проти позову (а.с.№ 84), позиція сторони відповідача щодо невизнання ним позовних вимог вбачається також з його клопотання про призначення експертизи, з заяв його представника ОСОБА_4 від 03.04.2018р. та 31.05.2018р. (а.с. № 182, 189), суд розглянув справу 31.05.2018р. з винесенням рішення на загальних засадах, оскільки підстав для винесення по справі заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України не було.

Ухвалою суду від 31.05.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) було відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання від 03.04.2018р. про допит свідків з огляду на положення ст. 78 ЦПК України (а.с. № 180).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.07.2013р. позивач ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 чотири договори позики, які були оформлені розписками, відповідно до умов яких позичив відповідачеві кошти у загальному розмірі 140 000 дол.США, що еквівалентно 3 483 606грн. у перерахунку на національну валюту за офіційним курсом НБУ 24,889 грн. за 1 долар США станом на день подання позову через поштове відділення 24.06.2016р. (а.с. № 13).

Копії розписок долучені позивачем до позовної заяви (а.с. № 8 11).

Так, згідно копій розписок, 13 000 дол.США надано зі строком повернення до 30.09.2013р., 15 000 дол.США - зі строком повернення до 30.11.2013р., 62 000 дол.США - зі строком повернення до 30.12.2013р., 50 000 дол.США - зі строком повернення до 30.12.2014р.

Оригінали розписки були предявлені позивачем при розгляді справи і оглянуті судом.

Крім того, перед направленням оригіналів розписок на експертизу, секретарями судового засідання Кірієнко Ю.В. і ОСОБА_14 був складений акт, затверджений суддею Ткаченко Н.В. 31.10.2017р., про те, що судом отримано від представника ОСОБА_15 ОСОБА_13 оригінали чотирьох розписок від 01.07.2013р. на суми 13 000 дол.США, 15 000 дол.США, 62 000 дол.США і 50 000 дол.США, відповідно (а.с. № 138).

Суд вважає за необхідне відзначити про обставини, що виникли під час проведення експертизи.

Як видно з листа ОСОБА_16 НДІСЕ від 24.11.2017р. № 08/5326/4590 (а.с. № 144), 14.11.2017р. ОСОБА_16 НДІСЕ разом із супровідним листом (вих. № 201/9924/16-ц (773) від 14.11.2017р.) отримано цивільну справу № 201/9924/16-ц на 141-му аркуші та оригінали розписок від 01.07.2013р. на 4-х аркушах в окремому файлі для проведення судової технічної експертизи документів.

16.11.2017р. у приміщенні ОСОБА_16 НДІСЕ виникла пожежа. В результаті пожежі пошкоджені (залиті водою) том цивільної справи № 201/9924/16-ц на 141-му аркуші та оригінали розписок від 01.07.2013р. на 4-х аркушах, що знаходились в окремому файлі.

Зовнішнім оглядом цивільної справи № 201/9924/16-ц та оригіналів розписок від 01.07.2013р. на 4-х аркушах, що знаходились в окремому файлі, встановлено, що надані документи знаходяться у відповідній кількості та відповідають їх переліку у супровідному листі. Тексти документів читабельні, а досліджувані оригінали розписок повністю придатні для проведення судової технічної експертизи документів та вирішення поставлених судом питань.

До листа додано копію Акту про пожежу від 16.11.2017р. і фотокопії розписок (а.с. № 145 153).

ОСОБА_16 НДІСЕ від 04.01.2018р. № 08/5326/03 сторін і суд повідомлено про проведення експертизи 15.01.2018р. о 10 год. 00 хв. в приміщенні ДНДІСЕ (м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 17, оф. 361) (а.с. № 156).

Із супровідним листом ОСОБА_16 НДІСЕ від 23.01.2018р. № 5326-17 до суду надійшов висновок експерта від 18.01.2018р., акт здачі приймання висновку, справу і оригінали розписок від 01.07.2013р. 4 шт. в окремому файлі (а.с. № 158 - 171).

Як видно з експертного висновку, експертом ретельно досліджені оригінали чотирьох розписок від 01.07.2013р. про отримання ОСОБА_2 коштів від ОСОБА_1, з використанням спеціальних приладів і засобів вимірювальної техніки. В ході дослідження експертом описані розписки. Вони є ідентичними між собою та кожна з них виконана рукописним способом фарбувальними речовинами синіх кольорів, на лицьовій стороні одного стандартного аркуша паперу білого кольору формату А-4. На зворотній стороні кожної розписки у верхньому лівому куті розташований рукописний запис «Оригінал», виконаний фарбувальними речовинами синіх кольорів.

Мікроскопічним дослідженням рукописних записів розписок встановлено: 1. досліджувані рукописні записи та підписи виконані фарбувальними речовинами синіх кольорів; 2. фарбувальні речовини характеризуються специфічним блиском; 3. фарбувальні речовини розташовані на поверхні паперу, не проникаючи в його товщу; 4. фарбувальні речовини в штрихах розподіляються нерівномірно - інтенсивно забарвлені ділянки чергуються із слабко забарвленими; 5. спостерігається наявність бороздок в штрихах; 6. спостерігається наявність згустків фарбувальних речовин; 7. по окремих волокнах паперу спостерігаються розходи фарбувальних речовин; 8. при боковому освітленні спостерігаються сліди натиску від пишучих приладів; 9. фарбувальні речовини не розчинні в мікрокраплі води.

Виявлені ознаки в сукупності свідчать про те, що рукописні записи виконані пастами для кулькової ручки синіх кольорів.

Так само, мікроскопічним дослідженням рукописних записів, що починаються словами «Я, ОСОБА_17» та закінчуються прізвищем «ОСОБА_17И.», та підписів від імені ОСОБА_6, що розташовані на лицьовій стороні кожної розписки, встановлено, що ці рукописні записи, виконані кульковою ручкою, що заправлена гелевим чорнилом синього кольору.

Будь-яких ознак, що свідчили б про виготовлення досліджуваних розписок від 01.07.2013р. шляхом монтажу за допомогою компютерної або копіювально-розмножувальної компютерної техніки - не виявлено.

За результатами дослідження, експертом зроблено висновок, що всі рукописні записи та підписи, розташовані на лицьових та зворотних сторонах чотирьох досліджуваних розписок від 01.07.2013р. виконані рукописним способом пишучими приладами (кульковою ручкою та тією, що заправлена гелевим чорнилом) фарбувальними речовинами синіх кольорів, що дає підставу зробити категоричний висновок про те, що чотири розписки являють собою оригінали документів, і не виготовлені шляхом монтажу за допомогою компютерної або копіювально-розмножувальної компютерної техніки (а.с. № 159-164).

Отже, висновки експерта спростовують всі сумніви відповідача з приводу виготовлення розписок за допомогою копіювальної і компютерної техніки.

Суд вважає доводи відповідача про припинення його зобовязань за договорами позики внаслідок укладення договору новації неспроможними і такими, що суперечать дійсним обставинам справи і нормам чинного законодавства, з огляду на таке.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 (позичальником) і ОСОБА_18, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (позикодавці 1, 2, 3, 4, 5, 6) 15.01.2015р. був укладений договір безвідсоткової позики.

Предметом договору (п. 1) є передання позикодавцями позичальнику грошових коштів на особисті потреби під проценти в таких розмірах: позикодавець 1 передав 2 496 567грн. 03коп. (158 250 дол.США); позикодавець 2 передав 1 798 474грн.83 грн. (114 000 дол.США); позикодавець 3 передав 3 694 919грн. 21коп. (234 210 дол.США); позикодавець 4 передав 4 627 964грн. 80коп. (293 353 дол.США); позикодавець 5 передав 3 531 289грн. 55коп. (223 838 дол.США); позикодавець 6 передав 1 953 869грн. 37коп. (123 850 дол.США).

У п. 2 договору вказано, що станом на момент його укладення позичальник отримав суму позики від всіх позикодавців у повному розмірі. Суму позики надано у національній валюті України у готівковій формі. На підтвердження укладення цього договору та отримання позичальником суми позики позичальник передає кожному позикодавцю розписку, яка посвідчує передання йому кожним позикодавцем суми позики.

Згідно із п. 3 договору, виконання зобовязань позичальника забезпечується іпотекою нежитлових приміщень 1, 2, 101-116, 201-203), розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, буд. 147т, що належить на праві власності ТОВ «Дніпро Склад Сервіс» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.08.2014р. номер бланку СТА 231280.

Виконання умов забезпечення зобовязань за цим договором означає належне оформлення договору іпотеки, що включає підписання договору іпотеки уповноваженими особами, нотаріальне посвідчення договору іпотеки, реєстрація заборони відчуження предмету іпотеки тощо, тобто здійснення позичальником та майновим поручителем всіх необхідних дій, що дозволяють договору іпотеки набути чинності, а також належне виконання зобовязань майнового поручителя за договором іпотеки протягом його дії.

Виконання позичальником зобовязань за цим договором забезпечується також усім належним йому майном, на яке може бути звернено стягнення.

Пунктом 4 договору встановлений строк повернення позики всім позикодавцям до 03.04.2015р. Сума позики повертається у готівковій формі у національній валюті України в еквіваленті до долару США за офіційним курсом НБУ на дату повернення позики. Позичальник має право повернути позику достроково або частинами (але в межах строку кінцевого повернення) за умови отримання попередньої письмової згоди позикодавця.

Позика вважається повернутою з моменту повернення позичальником позики кожному позикодавцю та повернення всіма позикодавцями розписок, на підтвердження чого між сторонами складається акт про повернення суми позики.

Пунктом 6 договору передбачена відповідальність за порушення зобовязань у вигляді пені у розмірі 26 % річних від суми позики за кожний день прострочення.

Суд, проаналізувавши зміст договору безвідсоткової позики від 15.01.2015р., приходить до висновку, що він не є договором про новацію боргу за договорами позики від 01.07.2013р., оскільки не відповідає вимогам ст. 604 ЦК України, а є іншим правочином, з відмінним субєктним складом, укладений на інших умовах, хоч і за своєю правовою природою є договором позики.

Під новацією розуміється угода про те, що первісне зобовязання припиняється і виникає нове зобовязальне правовідношення. Для того, щоб новація відбулася, сторони повинні обумовити в своїй угоді припинення зобовязання, що раніше діяло і замінити його новим зобовязанням. Неодмінна вимога новації - збереження субєктивного складу зобовязання (у первісному і знову виниклому зобовязанні виступають той же кредитор і той же боржник). На стороні, що посилається на новацію, лежить обовязок у випадку спору, довести угоду з цього приводу з іншою стороною зобовязання.

Договір безвідсоткової позики від 15.01.2015р. має відмінний субєктний склад, іншу суму позики, інший обсяг відповідальності (зокрема, іпотечне зобовязання) і, найголовніше, не містить наміру (волі) сторін припинити колишнє зобовязання та замінити його новим, що є істотною умовою новації. Договір безвідсоткової позики від 15.01.2015р. не містить відомостей про домовленість сторін первинного зобовязання про його припинення і заміну новим, тому відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України зазначений договір позики не є новацією.

Варто відмітити, що ані договори позики ані договір безвідсоткової позики від 15.01.2015р. не містять положень про сплату відповідачем щомісячних платежів за користування грошима у розмірі 1,5% від загальної суми боргу (в сумі 2100 дол.США). Інших доказів на підтвердження існування такої домовленості, як і доказів її виконання, відповідач суду не надав.

Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не виконав умови договорів позики і не повернув позивачу грошового боргу, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Враховуючи викладене, сума основного боргу, обумовлена всіма чотирма розписками у 140 000 дол.США підлягає стягнення з відповідача.

Окрім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, то позивачем відповідно до вимог ст. 625 ЦК України були розраховані 3% річних.

Так, згідно копій розписок, 13 000 дол.США надано зі строком повернення до 30.09.2013р., 15 000 дол.США - зі строком повернення до 30.11.2013р., 62 000 дол.США - зі строком повернення до 30.12.2013р., 50 000 дол.США - зі строком повернення до 30.12.2014р.

Згідно розрахунку у позові (а.с. № 6) за період з 30.09.2013р. по 26.06.2015р. на суму основного боргу за розпискою на 13 000 дол.США (323 477грн. 70коп) грн. нараховано 3% річних в розмірі 26 560грн. 62коп.

За період з 30.11.2013р. по 26.06.2015р. на суму основного боргу за розпискою на 15 000 дол.США (373 243грн. 50 коп.) нараховано 3% річних в розмірі 28 744грн. 86коп.;

За період з 30.12.2013р. по 26.06.2015р. на суму основного боргу за розпискою на 62 000 дол.США (1 542 739грн. 80коп.) нараховано 3% річних в розмірі 115 008грн. 08коп.

За період з 30.12.2013р. по 26.06.2015р. на суму основного боргу за розпискою на 50 000 дол.США (1 244 145грн. 00коп.) нараховано 3% річних в розмірі 55 424грн. 10коп., а всього 3 709 343грн. 66коп.

При цьому, підстави нарахування та сума трьох відсотків річних не заперечуються відповідачем.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 01.03.2017р. 6-284ц17.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ухвалою суду від 31.05.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) було відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання від 03.04.2018р. про допит свідків з огляду на положення ст. 78 ЦПК України (а.с. № 180), оскільки факт укладення договору позики не доводиться показаннями свідків. Крім того, допит сторони по справі (ОСОБА_1І.) можливий тільки за згодою цієї сторони, а позивач такої згоди не давав. Представник позивача, отримав в суді 03.04.2018р. копію клопотання про допит свідків, заявою від 03.04.2018р. зазначила, що вона заперечує проти допиту свідків (а.с. № 181). Задоволення іншим суддею 15.02.2017р. клопотання про допит свідка ОСОБА_6 (а.с. № 76, 77), при розгляді справі під головуванням іншого судді, значення не має. По-перше, судом після заміни головуючого по справі розгляд цивільної справи розпочинається спочатку. По-друге, клопотання представника відповідача (уточнене 03.04.2018р.) вже стосувалось іншого кола свідків, та в його задоволенні було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про допит свідків, які б на думку сторони відповідача, могли б підтвердити існування між сторонами договору новації, суд також виходив з того, що укладення між сторонами 15.01.2015р. саме договору новації, не може підтверджуватися показаннями свідків. Укладення договору новації мало б бути підтверджено тільки змістом самого договору.

Зі змісту позовної заяви, поданої 24.06.2016р., видно, що позивач просить стягнути з відповідача грошову суму в розмірі 3 483 606грн., що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на 24.06.2016р. (1 долар США = 24,8829 грн.), еквівалентно 140 000 дол.США основного боргу.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 6 890 грн., що відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» є максимальною ставкою судового збору при подачі позову майнового характеру фізичними особами у 2016 році (не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) (а.с. № 7).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, правовими позиціями ВСУ, які викладені у постановах від 18.09.2013р. № 6-63цс13, від 01.03.2017р. № 6-284ц17, від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України ( в редакції Закону України від 03.10.2017р.), суд ,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за чотирма договорами позики від 01.07.2013р. в сумі 3 483 606грн. 00коп. (що за офіційним курсом НБУ станом на 24.06.2016р. еквівалентно 140 000 дол.США) і три відсотки річних за період з 30.11.2013р. по 26.06.2015р. в сумі 28 744грн. 86коп., за період з 30.12.2013р. по 26.06.2015р. в сумі 115 008грн. 08коп., за період з 30.12.2013р. по 26.06.2015р. в сумі 55 424грн. 10коп., а всього 3 709 343грн. 66коп. (три мільйони сімсот девять тисяч триста тридцять три грн. 66коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 890 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя: Ткаченко Н.В.