АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року

місто Київ

справа №757/4917/15-ц

провадження №22-ц/796/778/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.,

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2

на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Новака Р.В. від 10 липня 2017 року у справі за позовом про стягнення коштів,

встановив:

у лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 25 червня 2012 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором безвідсоткової цільової позики від 30 грудня 2008 року, згідно якого первісний кредитор (ОСОБА_3.) передає, а новий кредитор (ОСОБА_2.) приймає всі права (вимоги) за договором безвідсоткової цільової позики від 30 грудня 2008 року, укладеного між первісним кредитором та ОСОБА_4

Відповідно до п. 2.1. договору про відступлення прав за договором безвідсоткової цільової позики від 30 грудня 2008 року право вимоги, що відступається за цим договором, оцінене сторонами 528 192,36 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору становить 66 086,00 доларів США.

Відповідно до п. 2.2. договору про відступлення прав вимоги від 25 червня 2012 року новий кредитор сплачує первісному кредитору суму, зазначену у п. 2.1 договору, протягом 1 (одного) робочого дня з моменту підписання договору.

Вказував на те, що 30 квітня 2014 року між ним (новий кредитор) та ОСОБА_3 (первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги за договором про відступлення прав від 25 червня 2012 року за договором безвідсоткової цільової позики від 30 грудня 2008 року, відповідно до якого він отримав право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника (ОСОБА_2.) сплатити заборгованість за основним договором. На момент укладення цього договору заборгованість боржника перед первісним кредитором становить: 753 380,40 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору становить 66 086,00 доларів США.

Крім того, вказував на те, що він належним чином повідомив ОСОБА_2 про заміну кредитора у зобов'язанні, шляхом направлення 5 лютого 2015 року на адресу ОСОБА_2 повідомлення-вимогу щодо сплати заборгованості з копією документа, який підтверджує перехід до нього прав у зобов'язанні.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконала свої зобов'язання за договором про відступлення прав від 25 червня 2012 року за договором безвідсоткової цільової позики від 30 грудня 2008 року, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 753 380,40 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 66 086,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору становило 753 380,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи, та неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що суд дійшов передчасного висновку про невиконання ОСОБА_2 свого зобов'язання за основним договором про відступлення прав вимоги, оскільки не урахував, що відповідач сплатив ОСОБА_3 всю суму грошового зобов'язання в момент підписання договору.

Вказував на те, що судом не з'ясовано правомірність набуття позивачем права вимоги до відповідача, зокрема чи дійсно позивачем здійснено оплату ОСОБА_3 за відступлення права вимоги за договором від 30 квітня 2014 року, у який спосіб та коли саме.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1, його представник та третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІ від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 2 червня 2016 року №1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 червня 2012 року між ОСОБА_3 (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав за договором безвідсоткової цільової позики від 30 грудня 2008 року, відповідно до п. 1.1. якого, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права (вимоги) за договором безвідсоткової цільової позики від 30 грудня 2008 року, укладеного між первісним кредитором та ОСОБА_4 (боржник).

Відповідно до п.1.2. договору, новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника сплатити заборгованість за договором позики. На момент укладення цього договору заборгованість боржника перед первісним кредитором становить: 528 192,36 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору становить 66 086,00 доларів США.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що право вимоги, що відступається за цим договором, оцінене сторонами 528 192,36 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору становить 66 086,00 доларів США.

30 квітня 2014 року між ОСОБА_3 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги за договором про відступлення прав від 25 червня 2012 року за договором безвідсоткової цільової позики від 30 грудня 2008 року, згідно п. 1.1. якого, первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності із п. 2.2. договору про відступлення прав від 25 червня 2012 року за договором безвідсоткової цільової позики від 30 грудня 2008 року, укладеного між первісним кредитором та ОСОБА_2 (боржник).

Відповідно до п. 1.2. договору про відступлення права вимоги за договором про відступлення прав від 25 червня 2012 року, новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника сплатити заборгованість за основним договором. На момент укладення цього договору заборгованість боржника перед первісним кредитором становить: 753 380,40 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору становить 66 086,00 доларів США.

Згідно з п. 2.1. договору про відступлення права вимоги за договором про відступлення прав від 25 червня 2012 року, право вимоги, що відступається за цим договором, оцінене сторонами в 753 380,40 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору становить 66 086,00 доларів США.

30 квітня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 склали та підписали Акт приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги за договором про відступлення прав від 25 червня 2012 року за договором безвідсоткової цільової позики від 30 грудня 2008 року, про передачу Первісним Кредитором Новому Кредитору договору про відступлення прав від 25 червня 2012 року за договором безвідсоткової цільової позики від 30 грудня 2008 року, що свідчить про виконання умов договору про відступлення прав вимоги від 30 квітня 2014 року.

З матеріалів справи убачається, що 05 лютого 2015 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 письмове повідомлення - вимогу, в якому повідомив про те, що до нього перейшло право вимагати від ОСОБА_2 сплатити заборгованість за основним договором у розмірі 753 380,40 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору становить 66 086,00 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК Україникредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до п. 2.2. договору від 30 квітня 2014 року, на момент укладення цього договору новий кредитор повністю сплатив первісному кредитору суму, зазначену в п. 2.1. цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

З огляду на зазначене доводи апеляційній скарги, про те, що позивачем не здійснено оплату ОСОБА_3 за відступлення права вимоги за договором від 30 квітня 2014 року, а тому він не набув право вимоги до ОСОБА_2 є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України (у редакції чинній на момент винесення рішення) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України (у редакції чинній на момент винесення рішення) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказів на підтвердження оплати відповідачем ОСОБА_3 всієї суми грошового зобов'язання в момент підписання договору, що підтверджується відсутністю вимог ОСОБА_3 як первісного кредитора до відповідача про оплату за договором від 25 червня 2012 року, ОСОБА_2 не надала.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у гривнях, а рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у іноземній валюті, то рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст..ст. 268,381,383 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2017 року змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 753 380,40 грн.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий: С.В. Кулікова

Судді: О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай