Справа № 346/1531/18
Провадження № 2/346/1106/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого-судді Пятковського В.І.

за участю секретаря Іванишин Х.І.,

позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломия цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка підтримуючи заявлені вимоги в судовому засіданні, посилається на те, що 10 травня 2009 року померла її мати, ОСОБА_4, після чого відкрилася спадщина за заповітом, згідно якого за життя спадкодавиця заповіла земельну ділянку (пай) в рівних частках ОСОБА_5, їй, позивачці по справі - ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, все інше майно, яке належатиме їй на день смерті заповіла ОСОБА_3, відповідачу по справі.

Відповідач будучи спадкоємцем за заповітом після смерті матері звернувся до державного нотаріуса Першої Коломийської районної державної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини у встановлений законом термін.

Вона у встановлений термін відповідної заяви не подала, оскільки того ж року, 15 липня, помер її брат і вона пережила сильний стрес та хвилювання, після чого важко хворіла та знаходилася на лікуванні в стоматологічному центрі ім. О.О. Богомольця, де їй було проведено операцію на видалення кісти, після чого вона ще тривалий час проходила реабілітацію.

На час смерті спадкодавиці не проживала разом з нею з незалежних від неї причин, оскільки змушена була здійснювати догляд за перестарілим свекром, який не бачив та проявляв ознаки слабоумства, потребував постійного стороннього догляду.

Проте вважає, що скільки від спадкового майна не відмовилася і претендує на належну їй частку просить визнати зазначені причини встановленого строку поважними та надати додатковий строк необхідний для подачі відповідної заяви для можливості її прийняття.

Представник відповідача ОСОБА_8 проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав, що позивачем протягом тривалого часу не було пред»явлено вимоги щодо спадкового майна. Законодавством чітко встановлено термін протягом якого спадкоємець має право звернутися із заявою про прийняття спадщини або відмову від такої. Посилання на поважність пропуску строку не можуть взятися до уваги, оскільки спадкодавиця померла, ще в 2009 році і з того часу пройшов дуже тривалий термін. Знаходження ОСОБА_1 на лікуванні в Стоматологічному центрі ім. О.О. Богомольця не може бути підставою для поновлення пропущеного стоку, оскільки, як підтверджується поданими довідки про термін тимчасової непрацездатності, то позивачка перебувала на лікуванні в період з 01 вересня по 05 жовтня 2009 року, тобто після закінчення лікування мала змогу звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини, до спливу встановленого законодавством терміну.

Що стосується знаходження на утриманні перестарілої особи, то даний факт також не може братися до уваги, оскільки будь яких підтверджень, що нею вчинялися дії з приводу оформлення догляду за перестарілою особою в органах праці та соціального захисту населення із можливістю отримання компенсації за послуги громадянам похилого віку, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, не подано, дана особа живе і сьогодні та потребує стороннього догляду, однак це не було прешкодою для звернення до суду із даною позовною заявою.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка має намір успадкувати майно, яке залишилося після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 10 травня 2009 року, про що П»ядицькою сільскою радою Коломийського району, Івано-Франківської області, зроблено відповідний актовий запис № 27.

Із копії заповіту посвідченого 23 травня 2007 року секретарем П»ядицької сільської ради Коломийського району, Івано-Франківської області зареєстрованого в реєстрі за № 54 вбачається, що померла за життя склала заповіт, яким земельну частку (пай) заповіла своїм дітям в рівних частках ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, решту майна, що належатиме їй на день смерті заповіла відповідачу.

Із довідки виданої сектором видачі довідок відділу ведення реєстру територіальної громади Управління надання адміністративних послуг вбачається, що станом на 10 травня 2009 року в м. Коломия по вул. Франка, 253 були зареєстровані та проживали ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачка по справі, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджує факт не проживання спадкоємиці на момент смерті із спадкодавицею.

Проте матеріали справи не містять доказів звернення позивачки з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини та відмови нотаріальної контори у оформленні спадкових справ після смерті ОСОБА_14 в звязку з тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини.

Натомість, на підтвердження заявлених позовних вимог долучено до матеріалів справи виписку із Протоколу ЛКК від 20 вересня 2006 року із якої вбачається, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, за станом здоров»я потребує постійного стороннього догляду, а також довідки про перебування ОСОБА_10 на лікуванні в стоматологічному відділенні Стоматологічного центру ім. О.О. Богомольця в період з 01 по 14 вересня 2018 року, з 15 по 28 вересня 2018 року та 29 вересня по 05 жовтня 2018 року. Із копії медичної картки вбачається, що їй, після проведеного лікування, 03 листопада 2009 року було здійснено контрольний огляд.

Даний факт підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та Якуб»як Наталія, які підтвердили, що дійсно позивачка, після смерті матері, в період з травня по грудень 2009 року здійснювала постійний догляд за перестарілим свекром, оскільки чоловік в той час перебував на заробітках за кордоном і в той же час у зв»язку із погіршенням стану здоров»я їздила на лікування в м. Київ, після чого тривалий час проходила курс реабілітації.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» передбачено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Як встановлено судом, спадщина після смерті матері позивачки відкрилася в день її смерті, а саме 10 травня 2009 року, з цього часу почався перебіг шестимісячного строку для прийняття спадщини спадкоємцями за законом або заповітом передбачений ст. 1270 ЦК України. Граничний термін подачі спадкоємцями до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини в порядку передбаченому ст. 1269 ЦК України закінчився 11 листопада 2009 року.

Суд вважає, що всі ті обставини, які на думку позивачки слугували їй перешкодою вчасно звернутися до нотаріуса, в розумінні вищевказаного листа та роз"яснень, які містяться у абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Веоховного суду України від 30 травня 2018 року № 7, згідно з якими поважними причинами є причини, пов"язані з об"єктивними, неперебоними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, не являються поважними причинами, оскільки навіть беручи до уваги час її перебування на лікуванні у м. Києві у стоматологічному закладі по 10 жовтня 2009 року, позивачка по закінченні даного періоду і по 11 листопада 2009 року безсумнівно мала можливість по стану здоров"я з"явитися на один день по місцю постійного проживання та подати нотаріусу заяву про прийом спадщини, що нею зроблено не було. Посилання на догляд за перестарілим свекром як документально не підтверджено, так і не заслуговує на увагу виходячи із того, що він обходився без такого з боку позивачки всю осінь 2009 року, коли вона перебувала за межами місця проживання.

Разом з тим, суд не бере до уваги заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності, так як згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання.

Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови.

Таким чином на погляд суду позивачка мала можливість звернутися у встановлений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини, однак у встановлений законодавством строк його не використала, а тому в даному випадку, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини у позивачки відсутні і положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України стосовно її вимог не можуть бути застосовані.

На підставі наведеного та ст.ст. 1233, 1235, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст. 264, 265, 268, 354 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08 листопада 2018 року.

Суддя П'ятковський В. І.