Постанова

Іменем України

17 жовтня2018 року

м. Київ

справа № 450/225/16-ц

провадження № 61-30013 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Стрільчука В. А.

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Струс Л. Б.,

Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

На обгрунтування позовних вимог зазначила, що 19 січня 2014 року на ділянці дороги Львів-Ужгород, у селі Ставчани Пустомитівського району Львівської області, автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням відповідача, здійснив зіткнення з велосипедом, яким управляла її баба ОСОБА_4, внаслідок чого остання від отриманих травм померла на місці.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди слідчим ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_8 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за

№ 00000051 за ознаками частини другої статті 286 КК України.

29 липня 2014 року кримінальне провадження закрито за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Посилаючись на те, що унаслідок смерті баби, з якою вона проживала однією сім'єю, їй спричинено великі душевні страждання, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю обставини проживання позивача однією сім'єю із загиблою у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_4 Зазначеного висновку суд дійшов з огляду на те, що ОСОБА_1 часто виїздить у Польщу на заробітки, тривалий час не бачилася з бабою, потерпілою у рамках кримінального провадження залучена не була та не довела розміру заподіяної їй моральної шкоди. Неявка позивача до експертної установи унеможливила проведення призначеної судом амбулаторної судово-психологічної експертизи з метою визначення розміру моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 35 000 грн, вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що позивачці, яка є онукою загиблої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, однозначно заподіяна моральна шкода, що полягає у її душевних стражданнях та переживаннях, викликаних непоправною передчасною втратою життєвих зв'язків з близьким родичем, з яким позивач мала близькі стосунки та проживала однією сім'єю. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд апеляційної інстанції з урахуванням характеру, обсягу та тривалості моральних страждань позивача, визначив розмір моральної шкоди у сумі 35 000 грн.

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 серпня 2017 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що апеляційний суд неправильно застосував положення статті 1168 ЦК України, та дійшов помилкового висновку про те, що достатньою підставою для відшкодування

моральної шкоди ОСОБА_1, у зв'язку із смертю її баби, є факт їх кровного споріднення, залишивши поза увагою наявні у матеріалах справи докази, які свідчать про те, що позивач проживала із своїми батьками за іншою адресою та протягом останніх років працювала у Польщі, а тому між нею та бабою не було тісного взаємозв'язку, почуттів любові та взаєморозуміння. Сам по собі факт реєстрації місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за однією адресою не може свідчити про їх проживання однією сім'єю. Крім того суд не дослідив характеру і обсягу страждань ОСОБА_1, не встановив чи відбулися зміни її звичного способу життя, життєвих стосунків, чи призвело це до погіршення її стану здоров'я.

У листопаді 2017 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, обгрунтований тим, що суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального права, встановив, як кровну спорідненість її та баби ОСОБА_4, так і наявність взаємних прав та обов'язків, їх спільне проживання, як за місцем реєстрації у АДРЕСА_1. Вказувала на те, що доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з установленими апеляційним судом обставинами справи та до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

24 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 19 січня 2014 року близько

06 години 30 хвилин ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по дорозі Львів-Ужгород у напрямку до м. Ужгород, у селі Ставчани Пустомитівського району Львівської області, здійснив зіткнення з велосипедом яким управляла баба позивача - ОСОБА_4, унаслідок чого остання від отриманих травм загинула на місці пригоди.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 1012 від

21 жовтня 2014 року та копій паспортів ОСОБА_4 та ОСОБА_1, позивач з

25 листопада 2011 року по даний час, та померла з 22 січня 2006 року до дня смерті були зареєстровані за однією адресою по АДРЕСА_1

З пояснень свідків установлено, що позивач, її мати ОСОБА_7 та померла

ОСОБА_4 фактично проживали у домоволодінні по АДРЕСА_1, ОСОБА_1 була знята з реєстрації 25 листопада 2010 року та повторно зареєстрована у 2014 році, що підтверджується обліковою карткою об'єкта погосподарського обліку № 0563-1 на 2011-2015 роки. Періодично ОСОБА_1 виїздить на заробітки у Республіку Польща.

За змістом частини першої та п'ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди частково, апеляційний суд правильно виходив з того, що позивач та померла ОСОБА_4 фактично проживали однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, а тому відповідно до статті 1168 ЦК України вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її баби.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Посилання у касаційній скарзі на те, що внаслідок тривалих поїздок ОСОБА_1 до Республіки Польща на заробітки, між нею та бабою втрачено почуття любові та розуміння, касаційний суд вважає непереконливими, оскільки сімейні відносини за своєю суттю характеризуються стабільністю, а тому тимчасова відсутність члена сім'ї з поважних причин, не може мати наслідком їх припинення.

Відсутність ОСОБА_1 у складі учасників кримінального провадження, у рамках якого розслідувались обставини загибелі ОСОБА_4, та неподання нею заяви про залучення її як потерпілої, як правильно зазначив апеляційний суд, не позбавляє її права на пред'явлення самостійного позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України ).

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд керувався тим, що позивач зазнала душевних страждань та переживань у зв'язку з передчасною втратою баби, з якою вона проживала однією сім'єю та перебувала у близьких відносинах, а тому виходячи із засад розумності та справедливості, правильно визначив розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди у сумі 35 000 грн.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи не містить обгрунтованих посилань на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а фактично зводиться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року зупинено виконання заочного рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, а тому виконання цього судового рішення підлягає поновленню.

Ураховуючи наведене, та керуючись статтями 400, 402, 410, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 серпня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 серпня 2017 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О. В. Ступак

Г. І. Усик