Номер провадження 2/754/7/18
Справа №754/433/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі: Головуючого - судді - Панченко О.М.

за участі секретаря судового засідання - Табачука Д.О.

за участі представника позивача - Піоро Я.І.

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що між відповідачем ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» 14.12.2007 року було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого Банк зобов»язався надати позичальнику кредит в сумі 155 000.00 USD, а позичальник зобов»язався в порядку та на умовах визначених Кредитним договором повертати кредит, випачувати відсотки за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту.

Банк свої зобов»язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

11.06.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відповідно до Договору факторингу №4 свої права за зобов»язаннями відповідача по кредитному договору.

Станом на 01.12.2013 року сума заборгованості відповідача перед позивачем складає за кредитом - 231184.67 USD, що за офіційним курсом НБУ становить 3643470.40 грн. на дату розрахунку, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 148108.10 USD, що за офіційнийм курсом НБУ станом на 15.12.2014 року складає 2334183.66 грн., заборгованість за процентами - 83076.57 USD, що за офіційнийм курсом НБУ станом на 15.12.2014 року складає 1309286.74 грн., які позвач і просив суд стягнути на його користь з відповідача у справі, оскільки добровільно таку заборгованість відповідач не повертає.

04.02.2015 року ухвалою суду відкрито провадження у даній цивільній справі, справа перебувала в провадженні судді Буша Н.Д.

12.03.2018 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просить суд про стягнення з відповідача на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» загальну суму заборгованості в розмірі, що становить 231184,67 USD.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2016 року дану цивільну справу передано на розгляд судді Мальченко О.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2016 року дану цивільну справу передано на розгляд судді Панченко О.М.

Ухвалами суду від 30.09.2016 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Панченко О.М. та призначено її розгляд.

В судовому засіданні представник позивача у справі підтримала вимоги позову в повному обсязі та просила суд про його задоволення.

Представник відповідача у справі в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та просила відмовити в їх задоволення, з підстав, що зазначені в її письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення та заперечення учасників судового процесу, оглянувши письмові матеріали справи судом було встановлено наступне.

Між відповідачем ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» 14.12.2007 року було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого Банк зобов»язався надати позичальнику кредит в сумі 155 000.00 USD, а позичальник зобов»язався в порядку та на умовах визначених Кредитним договором повертати кредит, випачувати відсотки за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту.

Банк свої зобов»язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

11.06.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відповідно до Договору факторингу №4 свої права за зобов»язаннями відповідача по кредитному договору.

Станом на 01.12.2013 року сума заборгованості відповідача перед позивачем складає за кредитом - 231184.67 USD, що за офіційним курсом НБУ становить 3643470.40 грн. на дату розрахунку, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 148108.10 USD, що за офіційнийм курсом НБУ станом на 15.12.2014 року складає 2334183.66 грн., заборгованість за процентами - 83076.57 USD, що за офіційнийм курсом НБУ станом на 15.12.2014 року складає 1309286.74 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання не допускається, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.ст.512. 513 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо зміни кредитора у зобов'язанні вчиняється в такій самій формі, що і правочин, на підставі якою виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення. в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи), надати послугу, сплатити гроші, тощо), або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагаті від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 цієї статті передбачено, що зобоов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків зокрема є договори та інші правочини.

Представник позивача у справі як на підставу виникнення у товариства цивільних прав та обов'язків посилається на укладений між ним та ПАТ «УкрСиббанк» договір факторингу №4 від 11.06.2012 року, відповідно о якого Позивач вважає, що до нього перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0, що був укладений 14.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем у справі ОСОБА_3

Представнком позивача також в своїй вимозі про усунення порушень основного зобов'язання, а саме за договором про надання споживчого кредиту №0, що був укладений 14.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем, зазначається, що існує на підставі договору факторингу №3 від 11.06.2012 року.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належить операції з факторингу.

Статтею 21 вказаного Закону встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг).

Згідно п.13 Положення «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг», затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року, Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання.

Так, згідно п.п. 1.2 розпорядження № 231 від 3 квітня 2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», до фінансової послуги факторингу віднесено - набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення.

Зокрема, пунктом 1 розпорядження № 2.31 від 3 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» станом на дату укладання договору факторингу №4 та дати відступлення прав вимоги, на яку посилається позивач в позовній заяві, передбачено, віднести до фінансової послуги факторингу сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів):

1)фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги;

2)набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення;

3)отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Таким чином, Держфінпослуг своїм розпорядженням обмежила коло боржників, право вимоги до яких може відступатися за договором факторингу, - ними могли бути виключно суб'єкти господарювання.

Норми ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" вказують на право щодо здійснення операцій з надання фінансових послуг. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно - правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг.

Згідно зі ст. 23 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо інших ринків фінансових послуг - спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг.

Відповідно до п. 1 Положення про державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України (далі - Держфінпослуг), що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2010 року №157. Держфінпослуг є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

Отже, на час укладення між ТОВ «Кей - Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» договору факторингу №4 від 11.06.2012року існували обмеження щодо укладення договорів факторингу, які встановлені п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінпослуг №231 від 3 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб.

У зв'язку з відсутністю у фактора ТОВ «Кей - Колект» прав на придбання права відступної вимоги до фізичних осіб не суб'єктів господарювання, у ТОВ «Кей-Колект» не має правових підстав для набуття прав кредитора. Надана правова позиція з приводу вищезазначеного підтверджується правовою позицією ВСС в ухвалі від 18.12.2013 року у справі №6-43353св13.

Позивач також в позовній заяві посилається як на підставу виникнення у нього цивільних прав та обов'язків на укладений між ним та ПАТ «УкрСиббанк» договір факторингу №4 від 11.06.2012року, відповідно до якого Позивач вважає що до нього перейшло права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0, що був укладений 14.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 Проте, відповідно до даного договору право вимоги виникає з моменту та за умови фінансування під відступлення права грошової вимоги, що жодним доказом не підтверджено виникнення права вимоги у ТОВ «Кей - Колект» з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату(у будь- який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до наданої позивачем копії договору факторингу №4 від 11.06.2012року, що міститься в матеріалах справи передбачено в п.1, що за цим договором Клієнт (ПАТ «УкрСиббанк») зобов'язується передати у власність Фактору («ТОВ «Кей- Колект»), а Фактор прийняти Право вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за оплату та на умовах визначених цим Договором. Обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладання цього Договору визначений у Додатку 1 до цього Договору. Винагорода вважається отриманою Фактором у момент сплати Фактором Суми Фінансування.

Згідно з п.п. 2.1 договору факторингу №4 від 11.06.2012року сума фінансування визначається як сума цін відступлення прав вимоги за кожним первинним договором зазначених у додатку 1 до цього Договору.

П.п.2.2. договору факторингу №4 від 11.06.2012 року передбачено, шо Фактор здійснює перерахування суми фінансування одним платежем у безготівковій формі у дату відступлення на рахунок клієнта, зазначений у цьому договорі.

Відповідно до п. 3 договору факторингу №4 від 11.06.2012року права вимоги переходять від клієнта до фактора у дату відступлення, після чого Фактор одержує право вимагати від Боржників і Гарантів виконання усіх зобов'язань за первинними договорами і договорами забезпечення. Відступлення прав вимоги засвідчується складанням акта приймання - передачі прав вимоги за формою згідно з Додатком 2 до цього Договору.

Таким чином, право вимоги на яке посилається позивач в позовній заяві, може виникнути у нього відповідно до укладеного між ним та ПАТ «УкрСиббанк» договору факторингу №4 від 11.06.2012 року тільки за умови здійснення фінансування у сумі, що зазначена у Додатку 1 до договору факторингу №4 від 11.06.2012 року.

На виконання ухвали суду від 18.01.2017 року, а саме оригінал та завірену належним чином копію документа, що підтверджує перерахування ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» оплати за прийняті права вимоги на рахунок ПАТ «УкрСиббанк», відповідно до умов Договору факторингу №4 від 11.06.2012 року з копією документу що підтверджує суму фінансування суду надано не було.

Крім того, в матералах справи відсутні будь - які документи, що засвідчують здійснення оплати за Договором факторингу №4 від 11.06.2012 року, Додатку №1 Договору факторингу №4 від 11.06.2012 року, в якому відповідно до договору зазначена сума, яку необхідно оплатити Фактору, додатку 2 Договору факторингу №4 від 11.06.2012року. Таким чином, позивачем не надано, а в матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач отримав право вимоги до відповідача, відповідно до умов укладеного договору факторингу №4 від 11.06.2012 року.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України), тобто має ліцензію НБУ на провадження даної діяльності (Відповідно до Положення про порядок надання небанківськими фінансовими установами генеральних ліцензій, затвердженого Постановою НБУ 09.08.2002 року за №297).

Згідно п.п. 1.1. договору про надання споживчого кредиту від 14.12.2007 р., укладеному між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та відповідачем та графіку погашення кредиту, валютою кредиту є долар США.

Тобто фактично, боржник - відповідач по справі, відповідно до умов договору, зобов'язаний виконати свої зобов'язання в валюті - доларі США.

До матеріалів справи позивачем не надано доказів, підтверджуючих наявність у ТОВ " Кей-Колект" ліцензії на здійснення валютних оперній.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11 березня 2015 року, по справі № 6-1230св15, зазначено, так як у фактора відсутня ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитними договорами в доларах США.

Згідно ст. 4 Закону Укрїни «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; довірче управління фінансовими активами; діяльність з обміну валют; залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; фінансовий лізинг; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання гарантій та поручительств; переказ коштів; послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; факторинг; адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у пункті 5 частини першої статті 1 цього Закону.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Згідно з п.п. 10, 11 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року та відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Зазначена стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а ст. 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-V1 «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483.

Відповідно до п. 1.5. цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» індивідуальною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

ТОВ «Кей-Колект» як факторингова компанія не має право обліковувати заборгованість в іноземній валюті, оскільки позивач не є кредитною установою, яка надає та обслуговує кредити в іноземній валюті. Відповідно до Виписки з Додатку №1 до Договору факторингу №4 від 11.06.2012 року, на яку позивач посилається щодо можливої передачі права вимоги заборгованості за Кредитним договором Відповідача станом на дату передачі заборгованість в гривневому еквіваленті становила 1 602 679,92 грн. Крім того, дана виписка не містить підписи та печатки сторін, тому не може вважатися належним доказом відповідно до вимог ЦПК України

В той же час ТОВ «Кей Колект» надало Довідку - Розрахунок залишку заборгованості боржника ОСОБА_3 за договором №0 від 14.12.2007 року у валюті договору станом на 26.01.2017 року. Таким чином, відсутні докази, що ТОВ «Кей- Колект» отримувало індивідуальну ліцензію на здійснення валютних операцій на території України, чи генеральну банківську ліцензію і не являється банківською або кредитною установою, тому вимоги щодо стягнення аборгованості в іноземній валюті або за курсом НБУ на дату направлення позовної заяви є необгоунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він отримав право вимоги до відповідача, що перед тим як уступити право вимоги позивачу, банк, кредитний договір з яким укладено, повідомив відповідача про наявність права вимоги та про перехід такого права до позивача.

Відповідно до копії копії договору факторингу №4 від 11.06.2012 року, що міститься в матеріалах справи передбачено в п.п. 3.5, що Клієнт (ПАТ «Укрсиббанк») зобов'язується за власний рахунок повідомити кожного боржника і Гаранта про відступлення Прав Вимог за формою згідно з додатком 3 до цього Договору протягом 30 робочих днів з дати відступлення.

01 листопада 2016 року позивач в підтвердження того, що повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги факторові надав копію списку №70 згрупованих рекомендованих відправлень (листи рекомендовані). Відповідно до цієї копії відправником є ТОВ «Франко Пак». Відповідно до Договорів укладених між Позивачем і ПАТ «УкрСиббанк» (договору факторингу №4 від 11.06.2012 року) та укладеного договору між Відповідачем та АКІБ «УкрСиббанк» (договір про надання споживчого кредиту №0, від 14.12.2007 року) ТОВ «Франко Пак» не має будь - якого відношення.

Відповідно до п. 66. Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінетом Міністрів України від 5 березня 2009 р. №270 у разі відправляння згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії, що включається до одного списку, кількість примірників списків та необхідність подання їх в електронному вигляді визначається оператором поштового зв'язку. До списку включаються поштові відправлення, поштові перекази, згруповані за способом пересилання.

Пунктом 67 Правил надання послуг поштового зв'язку список засвідчується підписом відправника. Якщо відправником є юридична особа, список згрупованих внутрішніх рекомендованих поштових карток, листів, бандеролей засвідчується підписом відповідального працівника цієї особи, список згрупованих внутрішніх листів та бандеролей з оголошеною цінністю, посилок, прямих контейнерів, поштових переказів - підписами керівника та головного .бухгалтера. Підписи скріплюються відповідними печатками (за наявності). На копії списку №70 згрупованих рекомендованих відправлень (листи рекомендовані), що міститься в матеріалах справи відсутні будь - які підписи та печатки.

Згідно з п.68 Правил надання послуг поштового зв'язку про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові. п.2 Правил надання послуг поштового зв'язку передбачено, що розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку. В матеріалах справи відсутній розрахунковий документ, що засвідчує відправлення рекомендованих листів відповідно до списку №70 згрупованих рекомендованих відправлень (листи рекомендовані).

Таким чином, копія списку №70 згрупованих рекомендованих відправлень (листи рекомендовані), відправником якого є ТОВ «Франко Пак» не може бути належним доказом здійснення відправлення повідомлення Відповідачу про відступлення права грошової вимоги факторові у зв'язку з відсутністю будь - яких підписів та печатки відправника, розрахункового документу на підтвердження здійснення відправлення рекомендованих листів з даного списку, крім того вищезазначений список складений відправником який не має будь - якого відношення до позивача чи до Клієнта, як це встановлено умовами договору факторингу №4 від 11.06.2012 року.

Судом також було витребувано у позивача оригінал та завірені належним копії документів, що підтверджують отримання відповідачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, а саме: копію розрахункового документу, шо підтверджує відправлення повідомлення засобами поштового зв'язку та копію повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення відправлення або причин не вручення, проте позивачем не було надано суду документів, що підтверджують отримання відповідачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, таким чином позивач не надав суду належні, достатні та допустимі докази, в розумінні ЦПК, тієї обставини, що відповідач була повідомлена про заміну кредиторів у кредитному зобов'язанні та що їй було надано докази переходу до позивача прав у кредитному зобов'язанні.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України від 01 квітня 2015 року, справа № 645637св14, зазначено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, що передбачено статтею 1082 ЦК України. За змістом цієї норми боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місще.

Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Таким чином, до надання доказів здійснення заміни кредитора у Кредитному договорі, відповідач має право не виконувати свої зобов'язання, не ризикуючи при цьому простроченням їх виконання, а відповідна ситуація повинна розглядатись, як прострочення кредитора, яке тягне наслідки, передбачені ст. 613 ЦК України, що мають бути підтверджені позивачем.

Окрім цього, відповідно до ч.І ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором.актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

На дату подачі позову ТОВ "Кей - Колект" не відкрило валютний поточний рахунок для здійснення погашення за кредитним договором та не надало ліцензій підтверджуючих можливість приймання платежів в іноземній валюті на території України, що у свою чергу призводить до неможливості виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором.

Крім того позивачем суду не було надано документів, а тому і не можливо зробити висновок про дату відступлення обсягу (суми) прав вимоги, суми цін відступлення прав вимоги за первинним договором, так як в копії договору факторингу №4 від 11.06.2012 року не міститься даної інформації, а лише посилання на відповідні додатки до цього договору, що є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Тобто діюче законодавство встановлює обов'язковість наявності доказів для нового кредитора у зобов'язанні та вимоги до оформлення первинних документів, що підтверджють їх передачу від первісного кредитора до нового кредитора.

Відповідно до п. 5.1. Л Договору факторинга №4 від 11.06.2012 року, передбачено, що з дати відступлення Клієнт зобов'язаний передати Фактору за першою його вимогою усю наявну Документацію щодо відповідного права вимоги.

Договором факторингу №4 від 11.06.2012 року визначено:

Документація - оригінали або копії документів, які підтверджують дійсність, виникнення і наявність прав вимог до боржників і гарантів щодо їх заборгованості перед Клієнтом.

Крім вищезазначених умов договору, діюче законодавство також встановлює обов'язковість наявності доказів прав нового кредитора у зобов'язанні та вимоги до оформлення первинних документів, що підтверджують їх передачу від первісного кредитора до нового кредитора. Первісний кредитор повинен передати новому документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до ч.І ст.9 закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.99 р. підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з ч.2 ст.9 цього ж закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити.

Розрахунки, які містяться у матеріалах справи від 14.06.2016 року та станом на

26.01.2017 року зроблені самим позивачем та здійснений за період з дня видачі кредиту по дату відступлення зазначеної в позовній заяві - 11.06.2012 року, тобто облік заборгованості якої відбувався у ПАТ «УкрСиббанк» і ніяким чином обліковуватися у Позивача ТОВ «Кей - Колект» до дати відступлення прав вимоги не міг. Але будь - якого документу відповідно до якого дані наведені в розрахунку в матеріалах справи станом на 06.04.2017 року не міститься.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи . які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Цивільним Кодексом України.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Таким чином, враховуючи тот факт, що позивачем не надано належних доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором, доказів наявності у позивача первиних документів, підтверджуючих наявність права вимоги, умов договору факторингу щодо відплатності отриманого права вимоги, доказів наявності у позивача прав на отримання грошових коштів (виконання вимоги) в іноземній валюті, не надано документів (виписок з відповідних рахунків, первинних бухгалтерських документів) розрахунку суми заборгованості відповідача на дату відступлення права вимоги, та не надано доказів належного повідомлення відповідача про дострокове виконання зобов'язання (повернення заборгованості), а також з огляду на те, що зазначений договір факторингу укладено під фінансування клієнта фізичної особи, а не суб'єкта господарювання, враховуючи те, що позивач не наддав суду доказів на підтвердження наявності у ТОВ «Кей-Колект» права на придбання права відступної вимоги до фізичних осіб, чи укладено договір факторингу, що став підставою для звернення до суду з позовом до відвідача, тому позовні вимоги ТОВ "Кей Колект" про стягнення заборгованості не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.2,4,5, 80, 81, 89, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» (код 37825968) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: