П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року м. Рівне

справа № 572/710/17

провадження № 22-ц/787/913/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), ОСОБА_1, ОСОБА_2

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області в складі судді Рижого О.А. від 7 березня 2018 року, проголошеного в 12год.30хв. в м. Сарни,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивований тим, що подружжям за подаровані на весілля кошти було придбано 6 міжкімнатних дверей, які планували встановити в будинку, де проживає ОСОБА_4, і де мала намір проживати вона. Загальна вартість замовлення становить 33 664 грн. ОСОБА_4 двері залишив собі, при цьому відмовився відшкодовувати їй половину вартості зазначених дверей.

Просила визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя, визначивши її частку у ньому в розмірі 3/5, а частку ОСОБА_4 в розмірі 2/5 та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в загальній сумі 20 198 грн. 40 коп.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 7 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами позивачем не доведено купівлю за спільні кошти подружжя шести міжкімнатних дверей, а тому вони не є їх спільною сумісною власністю.

Мотиви апеляційної скарги ОСОБА_3 зводяться до того, що відповідач не довів та не надав належних доказів, які б заперечували, що шість міжкімнатних дверей не є спільною сумісною власністю. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує щодо доводів позивача та стверджує, що міжкімнатні двері не є спільною сумісною власністю, оскільки були куплені не за спільні кошти подружжя. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Рівненської області та утворено Рівненський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Рівненську область, з місцезнаходженням у місті Рівному.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та це встановлено судом, що сторони перебували у шлюбі з 4 листопада 2016 року та спільно проживали у будинку, який належить батькам відповідача. Спільних дітей не мають.

Рішенням Сарненського районного суду від 28 листопада 2017 року шлюб розірвано.

З наявного в матеріалах справи замовлення на виготовлення дверей №54 від 17 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 є замовником шести міжкімнатних дверей на загальну суму 33 664 грн., тобто воно здійснене під час перебування сторін у шлюбі.

Позивач стверджує, що вказані двері куплені за рахунок весільних коштів, а тому є обєктом спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу шляхом стягнення на її користь грошової компенсації в сумі 20198 грн.40коп.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дана норма вважається застосована правильно, якщо набуття права спільної сумісної власності відповідає критеріям: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

За положеннями ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК саме на позивача покладений обовязок доказування обґрунтованості своїх позовних вимог, в свою чергу на відповідачі лежить обовязок в спростуванні та запереченні доводів та доказів позивача.

ОСОБА_3 в ході розгляду справи судом першої інстанції та апеляційним судом на підтвердження своїх доводів та вимог не надала жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що міжкімнатні двері були придбані саме за спільні кошти подружжя. Її доводи апеляційної скарги зводяться до покладання обовязку доказування на відповідача, хоча такий обовязок лежить саме на позивачу.

Також ОСОБА_3 не спростувала пояснень відповідача про те, що міжкімнатні двері були замовлені і придбані за його власні кошти і кошти матері, що для придбання вказаних дверей відповідач позичав гроші у свого дядька ОСОБА_5 та в односельчанина ОСОБА_6 ; не спростувала пояснень підприємця ОСОБА_7, який заперечив, що двері замовлялися в присутності позивача.

Крім цього, відповідачем надано пояснення, які не заперечувалися позивачем, що частиною подарованих коштів вони розрахувалися за весільні витрати, а на решту-придбали деревяного стола, шість стільців, вітальню, комод для взуття та ноутбук. Вказані речі забрані позивачем, що нею не заперечується.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем придбання шести міжкімнатних дверей за спільні кошти подружжя.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, а тому підстав для зміни чи скасування рішення суду немає.

Понесені витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести за рахунок ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 7 березня 2018 року залишити без змін.

Понесені витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести за рахунок ОСОБА_3.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_1

ОСОБА_2