Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 333/4726/17 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.В.
№ 22-ц/778/1666/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що між сторонами склались відносини з банківського обслуговування карткового рахунку. В той же час, відповідач в період з березня 2017 р. по червень 2017 р. здійснив безпідставне відрахування коштів на загальну суму 1162 грн. з карткового рахунку позивача в рахунок погашення заборгованості. При цьому, позивач зазначав, що виконавче провадження не відкривалось, будь-які арешти чи обмеження користування особовим рахунком не здійснювались.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд,стягнути з відповідача на її користь суму коштів в розмірі 1162 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 4, 263-265 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з частиною першою та пунктом 4 частини третьої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що За змістом анкети-заяви, поданої позивачкою при укладенні кредитних договорів у 2007 році та 2008 році, ОСОБА_3 погодилась з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташовані в рекламному буклеті складають між сторонами договір про надання банківських послуг.

При цьому у п. 1.1.3.1.6. Умов та Правил надання банківських послуг сторони передбачили, що Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, що належить сплатити Банку за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з Картрахунку у випадку настання строків платежів по іншим договорам Клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Фактично з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що 26.06.2007 р. на підставі заяви Позичальника № ZPXRRX03190055, Банк (ПАТ КБ «Приватбанк») зобовязався надати ОСОБА_3 (позичальнику) строковий кредит в сумі 912 грн. на строк 6 місяців з 26.06.2007 р. до 25.12.2007 р. включно, за умови сплати за користування кредитом відсотків в розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 22,34 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 152 грн. в обмін на зобовязання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки. Для виконання зобовязань Банк відкриває Позичальнику рахунок № 5835 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам (а.с. 24).

Також, заявою від 09.06.2008 р. ОСОБА_3, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку просила відповідача відкрити рахунок та надати кредитний ліміт в сумі 500 грн. із базовою процентною ставкою по кредиту в розмірі 3% в місяць на залишок заборгованості (а.с. 33).

За зазначеними кредитними зобовязаннями позивач мала заборгованість, яка за поясненнями позивача, становить на 2017 рік відповідно 10 323,53 гр. та 8293,68 гр.

Відомостей щодо вирішення питання про погашення заборгованості за кредитними договорам 2007 та 2008 року відповідач не надав.

Натомість на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 06.09.2016 р., ПАТ КБ «Приватбанк» відкрив позивачу картковий рахунок за № 2849.

Як зазначають сторони, і, зокрема, ПАТ КБ "ПриватБанк", цей картковий рахунок було відкрито для виплат заробітної плати.

Саме з цього рахунку ПАТ КБ "ПриватБанк"списав грошові кошти на погашення кредитної заборгованості, яка нібито виникла за раніше укладеними договорами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року по справі № 6-2320цс16, розглядаючи спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначив, що Умови та тарифи не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач згідно Умов, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Умови і правила надання банківських послуг (далі - Умови), вірність яких оригіналу засвідчена печаткою ПАТ КБ "ПриватБанк", не містять підпису позивачки, тому немає підтверджень, що саме ці Умови є складовою частиною укладених між сторонами договорів в 2007 та 2008 р. р.

Частиною першою статті 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.

Відповідно до положень частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

За матеріалами справи ПАТ КБ "ПриватБанк" списав на погашення заборгованості грошові кошти з карткового рахунку позивача, відкритого для нарахування та виплати їй заробітної плати.

Згідно з частини другої статті 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання.

Позивач зазначила, що не надавала банку згоду на списання грошових коштів з її карткового рахунку, на який зараховувалася заробітна плата.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач надала ПАТ КБ "ПриватБанк" розпорядження на списання коштів з її карткового рахунку № 2849 на погашення заборгованості за кредитом є таким, що зроблений без урахування змісту зазначених вище норм права.

Такий висновок щодо неможливості списання грошових коштів з банківського рахунку особи без її згоди був зроблений і Верховним судом при розгляді 18 квітня 2018 року аналогічної справи (Справа № 234/10860/16-ц провадження № 61-9166зпв18).

Крім зазначеного, згідно із статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Згідно із пунктом 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

З матеріалів справи та письмових заперечень на позов самого відповідача вбачається, що перший кредитний договір був укладений з позивачкою 26.6.2007 року з терміном дії до 25.12.2007 року, а другий 9.06.2008 року без зазначення строку дії, але і без визначення конкретних умов кредитування.

Відповідачем не надано жодних відомостей про час утворення заборгованості, рух коштів на кредитних рахунках тощо.

З огляду на це не можна зробити висновок що списання грошових коштів у 2017 році коштів позивача було проведено без порушення строків позовної давності.

В процесі розгляду справи не було встановлено термін дії кредитних договорів (термін дії карток), а також чи проводилось банком списання коштів в межах строку позовної давності, у зв'язку із чим висновок суду першої інстанції про правомірність дій банку є необґрунтованим.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, неправильно застосував положення статей 626, 628, 638, 1055, 1071 ЦК України, статті 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За п. 6 зазначеної норми, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за розгляд справи судом в першій та апеляційній інстанції відповідно у розмірі 640 та 704 гр.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2018 року по цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів задовольнити.

Стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 1162 грн. ( одна тисяча сто шістдесят дві гр.)

Стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" в дохід держави судовий збір у розмірі 1344 гр. ( одна тисяча триста сорок чотири гр.)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 7 червня 2018 р.

Головуючий:

Судді: