РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року місто Чернігів

Справа №751/3702/18

Провадження№2/751/1004/18

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н.В.

секретаря судового засідання Дасюк Н.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 50 415 грн у відшкодування заподіяної майнової шкоди та 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди (а.с.3-4).

Свої вимоги мотивувала тим, що 16.09.2016 року в результаті зіткнення автомобіля НОМЕР_1, яким керувала відповідач та автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, її автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.10.2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130, 124 КУпАП. В результаті ДТП автомобіль, що є її власністю, отримав механічні ушкодження. На ремонт автомобіля було витрачено 50 415 грн, але відповідач відмовляється відшкодовувати шкоду. Крім матеріальної шкоди позивачу спричинено і моральну шкоду, яку вона оцінює в 5 000 грн, оскільки їй довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, тривалий час вона не могла спокійно спати вночі, почала до всього нервово відноситися.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що вона є власником автомобіля НОМЕР_3. Однак, вказаним майном користується її чоловік ОСОБА_3 Коли сталася ДТП вона була вагітна і від новини, яку їй повідомив чоловік, їй стало погано, і вона була вимушена звертатися до медичної установи.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову відповідно до відзиву (а.с.30-33). Зазначила, що після ДТП ОСОБА_3 звертався до відповідача з приводу відшкодування шкоди, але на вимогу надати документи щодо обґрунтування розміру вартості ремонту, він з даними вимогами більше не звертався. Крім того, вказала, що під час ДТП за кермом автомобіля був ОСОБА_4, а не ОСОБА_3, як стверджує позивач в своєму позові. Також відповідно до схеми місця ДТП від 16.09.2016 року, автомобіль НОМЕР_3, отримав руйнування заднього бампера та відбулась деформація кріплення бамперу. Однак, в акті виконаних робіт від 18.05.2018 року, зазначені пошкодження задніх дверей, заднього кузова, замка дверей та інших пошкоджень. Таким чином, перелік виконаних робіт на суму 50 415 грн, що зазначений в акті від 18.05.2018 року, не відноситься до пошкоджень, які були отримані автомобілем позивачки під час ДТП в 2016 році, тим більше, що відсутній причинно - наслідковий зв'язок. Щодо відшкодування моральної шкоди зазначає, що позивач не зазначає з яких міркувань вона виходила розраховуючи розмір моральної шкоди в сумі 5 000 грн та якими доказами це підтверджується.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що його дружина дійсно є власником автомобіля НОМЕР_3, хоча він користувався даним транспортним засобом. Напередодні до нього звернувся ОСОБА_4 з проханням надати автомобіль для власних потреб. Пізніше, в телефонному режимі, він повідомив його, що 16.09.2016 року сталася ДТП. Вони з дружиною відразу поїхали за місцем дорожньо транспортної пригоди. Спочатку відповідач просила владнати справу та не викликати поліцію, але не знайшовши порозуміння, він викликав наряд поліції. ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні ДТП та притягнуто до відповідальності за ст.ст.130 ч.1, 124 КУпАП. Зазначив, що відповідач відмовлялася відшкодовувати шкоду, а потім перестала взагалі відповідати на телефонні дзвінки, автомобілем потрібно було користуватися і він за власний кошт відремонтував його, а потім продав. Після ремонту він намагався звязатися з ОСОБА_2 для подальшого вирішення питання відшкодування шкоди, але вона уникала зустрічей та розмов.

Третя особа ОСОБА_4, якого ухвалою суду від 04.10.2018 року залучено до участі у справі, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що звернувся до ОСОБА_3 з проханням надати автомобіль НОМЕР_3, власником якого є його дружина. 16.09.2016 року сталася ДТП і він одразу зателефонував ОСОБА_3 та повідомив про події, які мали місце. Він викликав поліцію, яка склала протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_2 Зі схемою ДТП вони погодилися, так як вже було темно, але на наступний день помітили, що двері в автомобілі не відчиняються, тому що під час ДТП були пошкоджені.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що власником автомобіля НОМЕР_2 являється позивач ОСОБА_1 (а.с.5-6, 55).

16.09.2016 року о 21 год 57 хв в м. Чернігові по вул. Глібова, 40, відповідач ОСОБА_2 керувала автомобілем НОМЕР_4 та не дотрималась безпечної дистанції в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем НОМЕР_5, який зупинився попереду, що належить позивачу та за кермом якого був ОСОБА_4. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

13.10.2016 року постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та, враховуючи ст.36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 грн 00 коп, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік (а.с.9-10).

В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_2 порушила п.13.1, 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді встановлена постановою суду.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи №751/9389/16-п автомобіль НОМЕР_3 отримав руйнування заднього бамперу, деформацію кріплення бамперу (а.с.6 адміністративної справи).

Згідно акту виконаних робіт С00000061 від 18.05.2018 року, наданого ФОП ОСОБА_7, всього виконано робіт по ремонту автомобіля Mercedes-Benz 311 СДІ, днз СВ 8078 ВВ з використанням матеріалів та запасних частин на суму 50 415 грн (у т.ч ПДВ 0.00 грн) (а.с.8).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє обєктом підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

За нормами ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що перелік всіх виконаних робіт на суму 50 415 грн, що зазначений в акті від 18.05.2018 року, відноситься до пошкоджень, які були отримані автомобілем НОМЕР_3 під час ДТП в 2016 році і зазначені в схемі до протоколу про адміністративне правопорушення.

Також позивачем не надано суду платіжних документів на підтвердження сплати 50 415 грн. Напис на акті виконаних робіт від 18.05.2018 року (а.с.8) не є належним доказом, що свідчить про сплату позивачем ОСОБА_7 50 415 грн у рахунок виконаних робіт.

Експертиза на підтвердження пошкоджень, які були отримані автомобілем НОМЕР_3 під час ДТП в 2016 році у даній справі не призначалася, з клопотанням про призначення експертизи позивач до суду не зверталась.

Таким чином, суд, оцінивши докази, які надані позивачем, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню за їх недоведеністю.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п.3 ч.2 зазначеної статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП, що мала місце 16.09.2016 року, автомобіль «Mercedes-Benz 311 СДІ, власником якого є позивач, отримав механічні пошкодження. Дана обставина не заперечується відповідачем та її представником.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, ОСОБА_2 повинна відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких остання зазнала у звязку із пошкодженням транспортного засобу.

Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, враховуються характер правопорушення, глибину й тривалість завданих позивачеві страждань, ступінь вини відповідача, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу у звязку з пошкодженням автомобіля, слід визначити у сумі 3 000 грн, що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині моральної шкоди.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 422,88 грн 00 коп (3 000х704,80/5000).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 14000, РНОКПП НОМЕР_6) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2/18 кв.87 м. Київ, 01001, РНОКПП НОМЕР_7) 3 000 (три тисячі) грн 00 коп у відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 14000, РНОКПП НОМЕР_6) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2/18 кв.87 м. Київ, 01001, РНОКПП НОМЕР_7) 422 (чотириста двадцять дві) грн 88 коп судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 06.11.2018 року.

Суддя Н. В. Маслюк