Справа № 2-4009/11 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/1888/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 лютого 2012 року у справі за позовом Кредитної спілки «Християнська злагода»до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач у грудні 2011р. звернувся в суд з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за договорами про надання кредиту у розмірі 87356,31 грн. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 28.12.2007р. ОСОБА_3 було надано споживчий кредит у розмірі 16000,00 грн., що є еквівалентом 3168,32 дол.США, строком на 36 місяців з 28.12.2007р. по 28.12.2010р., який позичальник зобовязувалася повернути та сплатити відсотки за таким у розмірі 60 % річних. Крім того, 09.07.2008р. ОСОБА_3 було надано споживчий кредит у розмірі 5700,00 грн., що є еквівалентом 1175,25 дол. США, строком на 12 місяців з 09.07.2008р. по 09.07.2009р., який позичальник зобовязувалася повернути та сплатити відсотки за таким у розмірі 36 % річних. Для забезпечення виконання договорів про надання кредиту між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договори поруки №134 від 28.12.2007р. та №186 від 09.07.2008р. Проте відповідачі свої обовязки за договорами про надання кредиту та договорами поруки не виконали, зокрема, ОСОБА_3 припинила погашення кредитів та сплату відсотків згідно обумовлених графіків, а ОСОБА_4 не забезпечила погашення таких, тому позивач відповідно до умов договорів, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитами, що станом на 01.06.2011р. становить 87356,31 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 лютого 2012 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь Кредитної спілки «Християнська злагода» заборгованість за кредитними договорами №134 від 28.12.2007р. та №186 від 09.07.2008р. у розмірі 87356 грн. 31 коп. та 75 грн. витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів, а всього 87 431 грн. 31 коп.

Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь держави по 436 грн. 78 коп. судового збору з кожної.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від12 січня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21 лютого 2012 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, чим була позбавлена можливості захистити свої права. Вказує, що судом при розгляді справи № 461/8628/15 було встановлено відсутність підпису та волевиявлення ОСОБА_4 на укладення договорів поруки, про що позивачем не було повідомлено суд при розгляді даної справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала, додатково пояснила, що не підписувала договір поруки № 186 від 09.07.2008 року і про такий їй не було відомо. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2015 року визнано недійсним договір поруки № 186 від 09.07.2008 року, укладений між нею та КС «Християнська злагода», а також визнано припиненим договір поруки № 134 від 28.12.2007 року, укладений між нею та КС «Християнська злагода».

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з»явилися, належним чином про час і місце розгляду справи повідомлені, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом установлено, що ОСОБА_3 28.12.2007р. отримала в КС «Християнська злагода» споживчий кредит у розмірі 16000,00 грн, що є еквівалентом 3168,32 дол.США, строком на 36 місяців з 28.12.2007р. по 28.12.2010р., який позичальник зобовязувалася повернути та сплатити відсотки за таким у розмірі 60 % річних, про що сторони уклали договір про надання кредиту №134 від 28.12.2007р. та додаток №1 до такого /а.с.3-9,11 т.1/. Крім того, ОСОБА_3 09.07.2008р. отримала в КС «Християнська злагода» споживчий кредит у розмірі 5700,00 грн, що є еквівалентом 1175,25 дол.США, строком на 12 місяців з 09.07.2008р. по 09.07.2009р., який позичальник зобовязувалася повернути та сплатити відсотки за таким у розмірі 36 % річних, про що сторони уклали договір про надання кредиту №186 від 09.07.2008р. та додаток №1 до договору /а.с.16-20,21 т.1/.

Проте ОСОБА_3 порушила взяті на себе, згідно договорів зобовязання, зокрема, з листопада 2008р. припинила погашення кредитів та сплату відсотків за користування кредитними коштами. Станом на 01.06.2011р. заборгованість за договором про надання кредиту №134 від 28.12.2007р. становить 65515,78 грн, в тому числі 15789,23 грн. заборгованості по кредиту, 49726,55 грн. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом та за договором про надання кредиту №186 від 09.07.2008р. - становить 21840 ,53грн, в тому числі 5700,00 грн. заборгованості по кредиту та 16140,53 грн. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, а всього 87356,31 грн,що підтверджується карточками платежів по гривневому кредиту /а.с.27,28 т.1/. На спростування розміру заборгованості ОСОБА_2 не надано жодних доказів.

Враховуючи наведене, задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами з ОСОБА_3, районний суд вірно виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 порушила умови договорів щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків, і станом на 01.06.2011 року розмір заборгованості становить 87 356,31 грн.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 відповідає матеріалам справи, доказам, нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Судом першої інстанції також задоволено позов в частині стягнення заборгованості солідарно з поручителя ОСОБА_4

Проте повністю з таким висновком суду погодитися не можна з таких мотивів.

З матеріалів справи убачається, що на забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 134 від 28.12.2007 року між КС «Християнська злагода»та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №134 від 28.12.2007р. (а.с.13 т.1).

Судом установлено, що за договором про надання кредиту № 134 від 28.12.2007 року позичальникові ОСОБА_3 грошові кошти у кредит надано строком на 36 місяців (з 28.12.2007 року по 28.12.2010 року).

Згідно з ч.1 ст.554 ЦПК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Тобто позивач мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання (28.12.2010 року) пред»явити вимоги до поручителя.

З даним позовом КС «Християнська злагода» звернулася до суду 15.12.2011 року, тобто після спливу шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов»язання.

Отже, оскільки позивач звернувся до суду з позовом до поручителя після спливу шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов»язання, наявні правові підстави для визнання поруки припиненою, тому вимоги про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4 за кредитним договором від № 134 від 28.12.2007 року у розмірі 65 515,78 грн. не підлягають до задоволення.

Задовольняючи позов в частині стягнення з поручителя ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 186 від 09.07.2008 року, районний суд виходив з того, що виконання зобов»язань за таким забезпечено договором поруки № 186 від 09.07.2008 року, укладеним між КС «Християнська злагода» та ОСОБА_4 (т.1 а.с.23). При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в зазначеному договорі поруки відсутній підпис ОСОБА_4, отже волевиявлення на вчинення договору поруки ОСОБА_4 не було. Як убачається з матеріалів справи, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2015 року договір поруки № 186 від 09.07.2008 року, укладений між КС «Християнська злагода» та ОСОБА_4 про забезпечення виконання зобов»язання за договором про надання кредиту № 186 від 09.07.2008 року визнано недійсним (а.с.119-120 т.2). Тому вимоги про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4 за кредитним договором від № 186 від 09.07.2008 року у розмірі 21 840,53 грн. не підлягають до задоволення.

Враховуючи наведене, рішення суду в частині стягнення солідарно з ОСОБА_4 в користь позивача заборгованості за кредитними договорами в сумі 87 356,31 грн. слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у цій частині позовних вимог. Відповідно відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_4 витрат, пов»язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів, та судового збору.

Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи не обґрунтовані, оскільки як убачається з матеріалів справи, судові повістки про виклик у суд надсилалися їй за адресою, вказаною нею у договорах про надання кредиту. Пунктом 3.2.6. вказаних договорів передбачено обов»язок позичальника повідомити кредитодавця письмово про зміну юридичної та фактичної адреси в строк не пізніше 3 робочих днів з моменту настання такої події. Однак ОСОБА_3 в порушення умов договорів таких вимог не виконала, не повідомила про зміну місяця проживання з 13.11.2009 року. За таких обставин, колегія суддів вважає виклик відповідача в суд через оголошення у пресі (а.с.61 т.1) належним повідомленням її про час і місце судового розгляду відповідно до положень ч.9 ст. 74 ЦПК України, чинного на час розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 лютого 2012 року скасувати в частині стягнення солідарно з ОСОБА_4 в користь Кредитної спілки «Християнська злагода» заборгованість за кредитними договорами №134 від 28.12.2007р. та №186 від 09.07.2008р., витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів та постановити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_4.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь держави 436 грн. 78 коп. судового збору скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 18.04.2018р.

Головуючий

Судді: