ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2638/18 Справа № 201/432/17 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивований тим, що 19 квітня 2007 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ "Приватбанк" кредитний договір про надання банківських послуг, згідно якого банк зобов'язався надати позивачці грошові кошти у розмірі 18 400 доларів США на придбання автомобіля під обумовлені відсотки річних до 20 квітня 2012 року. По вказаному договору, на думку банку, була заборгованість, позивачка не погашала її, банк звернувся до приватного нотаріуса Бондар І.М. і виконавчим написом останнього від 14 вересня 2016 року за реєстровим № 7477 запропоновано стягнути з позивачки у встановлений строк по вказаному кредитному договору визначену нотаріусом суму заборгованості в розмірі 2 701 609 грн.. Вказаний виконавчий напис відповідачем направлено до виконавчої служби, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження і позивачці направлена постанова про це, яка нею отримана в грудні 2016 року. Також, позивачка зазначає, що 26 грудня 2008 року її автомобіль було вилучено банком для послідуючої реалізації і погашення боргу, тобто позивачка розрахувалася з банком.

На даний час розглянуто спір за позовом банку до неї про стягнення заборгованості по вказаному договору, отже сума заборгованості не безспірна. Позивачка вказує на те, що спірний виконавчий напис вчинено в порушення вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Також стверджує про те, що нотаріус не мав достатніх підстав на вчинення виконавчого напису, адже кредитор не надав усіх документів за переліком Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення зобов'язань проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; що виконавчий напис вчинено в порушення вимог п. 283 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», що виконавчий напис було вчинено не на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. Виконавчий напис видається при наявності всіх документів по кредиту, чого нотаріус в повній мірі не отримав від банку і при безспірності заборгованості. Враховуючи викладене позивачка просила визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 7477, яким запропоновано стягнути грошові кошти в сумі 2 701609 грн. з ОСОБА_1, який є боргом за кредитним договором від 19 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Приватбанк".

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що виконавчий напис приватного нотаріуса відповідає вимогам законодавства, оскільки при зверненні до нотаріуса банком були надані усі документи, які підтверджують безспірність заборгованості, яка підлягає стягненню із позивачки. Крім того, апелянт вказує, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Стверджує, що виконавчий напис було здійснено 14 вересня 2016 року, тобто до ухвалення рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року, що виключає наявність спорів в суді.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 19 квітня 2007 між ОСОБА_1 і ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір № DNZOAE00000030 про надання банківських послуг, згідно якого відповідач зобов'язався надати позивачці грошові кошти у розмірі 18 400 доларів США на придбання автомобіля до 20 квітня 2012 року.

Договір було укладено, кошти видані, придбано автомобіль, договір виконувався.

Цього ж дня між сторонами було укладено договір застави придбаного позивачкою автомобіля (Мерседес Бенц, державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску).

26 грудня 2008 року актом приймання-передачі автомобіля позивачка передала банку вказаний автомобіль для реалізації і погашення заборгованості за кредитом.

04 червня 2015 року заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області стягнуто з ОСОБА_1 кредитну заборгованість в сумі 87 219,46 доларів США.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року вказане рішення суду змінено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитну заборгованість в сумі 848,91 доларів США.

В зв'язку із неналежним виконанням позивачкою своїх кредитних зобов'язань, банк звернувся до приватного нотаріуса Бондар І.М., виконавчим написом якого від 14 вересня 2016 року за реєстровим № 7477 запропоновано стягнути з позивачки у встановлений строк по спірному кредитному договору визначену нотаріусом суму заборгованості вже в розмірі 2 701 609 грн..

На підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса постановою заступника начальника Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби від 01 грудня 2016 року призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Встановлено, що строк за який провадиться стягнення становить дев'ять років три місяці чотирнадцять днів, а саме: з 19 квітня 2007 року по 02 серпня 2016 року.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що існують підстави, які свідчать про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, оскільки розмір заборгованості за кредитним договором, який значиться на виконавчому написі нотаріуса не відповідає дійсній сумі заборгованості та розрахований з пропуском загального строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та п. 1.1. ч. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до ч. 2 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до п. 2.1. ч. 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п.п. 3.1., 3.3., 3.4. ч. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

При цьому, дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості.

Встановивши, що на момент вчинення спірного виконавчого напису існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, оскільки вказаний напис нотаріуса вчинений поза межами строків позовної давності, керуючись ЗУ "Про нотаріат", Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса", суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено у порушення вимог ЗУ "Про нотаріат", оскільки за ним була стягнута заборгованість за кредитним договором, яка розрахована поза межами річного строку позовної давності, вимога до боржника не була безспірною, у зв'язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення спірного виконавчого напису.

Доводи апелянта в скарзі про те, що виконавчий напис приватного нотаріуса відповідає вимогам законодавства, оскільки при зверненні до нотаріуса банком були надані усі документи, які підтверджують безспірність заборгованості, яка підлягає стягненню із позивачки, а також те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку; виконавчий напис було здійснено 14 вересня 2016 року, тобто до ухвалення рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року, що виключає наявність спорів в суді, - колегія суддів вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про виконавче провадження"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Отже, в основі вчинення вищевказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної у боржника заборгованості.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, встановивши, що на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, оскільки вказаний напис нотаріуса вчинений поза межами строків позовної давності, а розмір заборгованості за кредитним договором, який значиться на виконавчому написі нотаріуса не відповідає дійсній сумі кредитної заборгованості, - колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису вказана Банком заборгованість не була безспірною, що свідчить про доведеність позовних вимог.

Інші доводи апелянта перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального законів підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, сплачений апелянтом судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"- залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко