Справа № 140/2568/17
Провадження № 22-ц/801/60/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Слободяник Т.В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуСправа № 140/2568/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» про розірвання договорів оренди землі,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 27 липня 2018 року у м. Немирові суддею цього суду Слободяник Т. В., дати складання повного тексту рішення не відомо,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» про розірвання договорів оренди землі, мотивуючи його тим, що їй на праві приватної власності належать наступні земельні ділянки: площею 3,0163 га кадастровий номер НОМЕР_2 та площею 3,0161 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходяться на території Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області. Земельні ділянки належать їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 09 липня 2004 року НОМЕР_4.

19 лютого 2011 року між позивачем та ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» були укладені договори оренди вказаних земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років, тобто до 19 лютого 2021 року.

Державна реєстрація оспорюваних договорів проведена відповідачем 10 липня 2015 року, проте останній розпочав використання земельних ділянок після підписання договорів оренди у 2011 році, чим порушив п. 31 цих договорів, зокрема те, що орендар зобов'язаний приступити до використання земельної ділянки після оформлення акту приймання-передачі земельної ділянки та державної реєстрації договору оренди.

Пославшись на вказані обставини та на те, що відповідачем порушені права позивача як орендодавця, ОСОБА_3 просила розірвати вказані договори оренди землі.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 27 липня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість не тільки у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4, виданим 09 липня 2004 року, ОСОБА_3 належать земельні ділянки загальною площею 6,0324 га: кадастровий номер НОМЕР_3 (3,0161 га) та НОМЕР_2 (3,0163 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Ковалівської сільської ради Немирівського району, Вінницької області (а. с. 14).

Спірними земельними ділянками користується ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» на підставі договорів про їх оренду (а. с. 48-55), укладених між ним і ОСОБА_3 09 лютого 2011 року та зареєстрованих державним реєстратором Реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області Фаренюком Сергієм Анатолійовичем 10 липня 2015 року (а. с. 20, 37).

Згідно з умовами вказаних договорів оренди орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 6,0324 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. Нормативна грошова оцінка кожної земельної ділянки становить 33078,78 грн. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк.

Орендна плата вноситься орендарем в розмірі не менше ніж 3% від нормативної-грошової оцінки земельної ділянки в грошовій або натуральній формі за вибором орендодавця, а саме: в грошовій - 1231,40 грн в рік або натуральній 13,10 центнерів пшениці в рік.

Згідно з п. 31 договорів оренди землі від 19 лютого 2011 року орендар зобов'язаний приступити до використання земельної ділянки після оформлення акту приймання-передачі земельної ділянки та державної реєстрації договору оренди.

Відповідно до п. 38 оспорюваних договорів оренди землі договір припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною своїх обов'язків передбачених договором.

Пунктом 41 вказаних договорів оренди землі визначено, що за невиконання або неналежне виконання договорів сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цих договорів.

Згідно з п. 42 договорів оренди землі від 19 лютого 2011 року ці договори набирають чинності після їх підписання та державної реєстрації.

12 липня 2015 року ОСОБА_3 та ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» склали акти прийому-передачі земельних ділянок за договорами оренди від 19 лютого 2011 року про те, що орендодавець передає земельні ділянки площею 3,0161 га та 3,0163 га, які розташовані на території Ковалівської сільської ради Немирівського району, Вінницької області, а орендар приймає ці земельні ділянки в оренду (а. с. 60-61).

Згідно з актами приймання передачі орендної плати до договору оренди землі від 19 лютого 2011 року ОСОБА_3 отримала від ТОВ «ПК «Зоря» за 2016-2017 роки орендну плату відповідно до п. 9 договору оренди землі, укладеного на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку: НОМЕР_4 від 09 липня 2004 року (а. с. 62-64).

З технічного запису фіксації судового засідання від 27 липня 2018 року вбачається, що представники відповідача запропонували ОСОБА_3 укласти додаткові угоди до договорів оренди землі від 19 лютого 2011 року щодо встановлення строку дії цих договорів до 19 лютого 2021 року, проте, позивач на їх пропозицію не погодилась.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що власник земельних ділянок або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, а відповідач грубо порушив умови договорів оренди земельних ділянок від 19 лютого 2011 року, зокрема, розпочав використання цих ділянок з моменту підписання договорів оренди, а не з моменту їх державної реєстрації, чим порушив п. 31 спірних договорів.

Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_3 договорів оренди від 19 лютого 2011 року не підписувала, а підписувала пусті папери без записів, отже їй не були відомі умови договору, зокрема, строк дії договорів.

Із такими висновками суду не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Згідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Відповідно до п. 4, 5, 6 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, ОСОБА_3 послалась на те, що державна реєстрація оспорюваних договорів проведена відповідачем 10 липня 2015 року, проте останній розпочав використання земельних ділянок після підписання договорів оренди у 2011 році, чим порушив п. 31 цих договорів, зокрема те, що орендар зобов'язаний приступити до використання земельної ділянки після оформлення акту приймання-передачі земельної ділянки та державної реєстрації договору оренди.

Однак на порушення вказаних норм процесуального права, суд першої інстанції не вирішив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, водночас, мотивував рішення обставинами, на які позивач не посилалась в обґрунтуванні позову та не застосував до спірних правовідносин і не навів у мотивувальній частині положень ст. ст. 4, 13 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі», а також у повній мірі інших норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше на встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За приписами статей 13, 14 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За правилами ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Сторони договору і до моменту державної реєстрації договору і після його державної реєстрації виконують договір погодженим способом, тому сама по собі незгода позивача з тим, що відповідач приступив до використання земельної ділянки до моменту державної реєстрації договору оренди землі, не може бути підставою для визнання прав позивача порушеними та розірвання оспорюваного договору оренди землі.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач не довів своїх вимог та не надав доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема факту порушення в розумінні вимог ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України законних прав орендаря у зв'язку з відсутністю з 19 лютого 2011 року по 10 липня 2015 року державної реєстрації спірних договорів оренди. Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про їх задоволення.

Крім того, безпідставним є висновок суду першої інстанції про задоволення позову також з тієї підстави, що позивач не підписувала договори оренди земельної ділянки, оскільки вона підписувала чисті папери без записів.

Звернувшись до суду з позовом про розірвання договорів оренди землі, ОСОБА_3 не зазначала як підставу позову ті обставини, що вона не підписували договорів оренди з ТОВ «ПК «Зоря Поділля», або, що підписи у оспорюваних договорах вчинено не нею, а іншою особою, і не зазначала доказів, що підтверджують такі обставини (а. с. 3-5). Не містять таких доказів матеріли справи. Будь-які заяви позивача про зміну чи уточнення позовних вимог в матеріалах справи відсутні, тому суд на порушення визначеного ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства задоволив позов, пославшись на обставини, якими позивач не обґрунтовувала свої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому це рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір, сплачений позивачем за подачу позовної заяви залишити за нею.

Згідно з платіжним дорученням № 1049 від 07 вересня 2018 року ТОВ «ПК «Зоря Поділля» було сплачено судовий збір у розмірі 1860 грн., тому з позивача на користь ТОВ «ПК «Зоря Поділля» необхідно стягнути цю суму судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» задовольнити, рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 27 липня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» про розірвання договорів оренди землі відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Заводська, 150, м. Гайсин, Вінницька обл., 23700) судовий збір сплачений за подачу апеляційної скарги у розмірі 1860,00 грн.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 11 грудня 2018 року.