АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року

м. Рівне

Справа № 567/1209/17

Провадження № 22-ц/787/430/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Острозького районного суду Рівненської області від 07 грудня 2017 року, ухваленого в складі судді Панчук М.В., у справі №567/1209/17,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів.

Позовна заява обґрунтована тим, що змінилися обставини, що впливають як на визначення розміру аліментів так і їх припинення, з огляду на те, що дочка фактично припинила навчання, так як переведена зі складу студентів денної форми навчання до складу студентів заочної платної форми навчання. Разом з тим, вказує, що йому відомо, що дочка має непогашену заборгованість більш як по 20-ти предметах, а свій час приділяє налагодженню свого особистого життя та випадковим заробіткам, а не навчанню. Окрім того, зазначає, що він є особою похилого віку, звільнений від військової служби у звязку із обмеженим станом здоровя, постійно хворіє та перебуває на обліку в Острозькій ЦРЛ та має на утриманні іншу неповнолітню дитину не утримання якої він зобовязаний сплачувати аліменти, у звязку з чим не має можливості сплачувати аліменти на дочку яка навчається.

Просив суд звільнити його від сплати аліментів на утримання ОСОБА_3

Заочним рішенням Острозького районного суду від 07 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що підстави для звільнення від сплати аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання відсутні.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що його донька навчається на заочній формі, а отже має можливість працювати, свій часне приділяє навчаню та має заборгованність за навчальтними предметами. Крім того, позивач не спроможний сплачувати аліменти на повнолітню дитину, оскільки його дохід є незначним і він потребує постійного лікування, а також зобовязаний сплачувати аліменти на неповнолітню дитину згідно договору.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не подавали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання і в звязку із цим потребує матеріальної допомоги, суд першої інстанції виходив із того, що повнолітня дочка позивача ОСОБА_3 навчається на заочному відділенні на контрактній основі, державної стипендії не отримує та в звязку із цим потребує матеріальної допомоги, посилання позивача на те, що його дочка припинила навчання, є безпідставними.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що рішенням Острозького районного суду Рівненської області №567/352/16-ц від 16.05.2016р. (а.с.8-9), стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з 12.04.2016р. до закінчення нею навчання, а саме 30.06.2019р., але не більше як до досягнення нею 23 років, за умови продовження навчання.

Відповідно до довідки Рівненського державного гуманітарного університету від 05.10.2017р. №94 (а.с.10), вбачається, що ОСОБА_3 , станом на 05.10.2017р. навчається на 3 курсі педагогічного факультету напряму підготовки «дошкільна освіта» заочної платної форми навчання. Передбачуваний строк навчання до 30.06.2019р.

Відповідно до посвідчення серії З №817934, виданого 10.08.1998р. позивач є ветераном військової служби, звільнений в запас по стану здоровя та отримує пенсію у розмірі 2053 грн.

Згідно довідки про доходи №01-33/999 від 09.10.2017р., виданої Острозькою ЦРЛ Острозької районної ради Рівненської області, довідки №01-33/1225 від 07.12.2017р., виданої Острозькою ЦРЛ Острозької районної ради Рівненської області (а.с.67), позивач працює на посаді інженера з охорони праці з питань цивільного захисту та за період з 01.04.2017р. по 30.09.2017р. отримав дохід у виді заробітної плати у розмірі 28 648,40 грн., та наявна заборгованість по заробітній платі.

В силу вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що ма.ть значення для вирішення справи.

Кожна особа, у відповідності до норм ст.81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом .

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Таким чином, оскільки із доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_3 продовжує навчання, не отримує стипендію та потребує в звязку із цим матеріальної допомоги і не досягла двадцяти трьох років, позов ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи і підстави для припинення стягнення аліментів із відповідача відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що донька навчається на заочній формі, а отже має можливість працювати, не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються колегією суддів, оскільки 199 СК України не ставить право повнолітньої дитини, що навчається, на утримання від батьків в залежність від форми навчання.

Такі висновки узгоджуються із розясненням, викладеним в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо материнства, батьківства та стягнення аліментів», згідно якого обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Доводи апеляційної скарги проте, що у позивач не спроможний сплачувати аліменти на повнолітню дитину, оскільки його дохід є незначним, він потребує постійного лікування та зобовязаний сплачувати аліменти на неповнолітню дитину згідно договору, не заслуговують на увагу, оскільки утримання дитини віком до 23 років у навчанні є обов'язком батьків і нормами права не передбачено повне звільнення одного із батьків від участі у витратах на дитину, яка продовжує навчання.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки були предметом дослідження суду першої інстанції і судом в рішенні наведенні відповідні висновки та докази.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що права, свободи чи інтереси, за захистом яких звернувся позивач, порушені не були, відтак суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову про звільнення від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав,

Керуючись ст.ст. 374, ст. 375, ст. 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Острозького районного суду Рівненської області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 березня 2018 року.

Головуючий :

Судді :