Справа № 509/2549/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь, Одеської області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору не дійсним, суд,-

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2017 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що 30 жовтня 2016 року між позивачкою та відповідачкою був укладений договір позики, згідно якого відповідачка ОСОБА_2 передала у власність позивачці ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 42 056 доларів США із зобовязанням повернути гроші до 01 березня 2017 року, але ця угода була укладена в той час, коли позивачка не усвідомлювала значення своїх дій, а тому позивачка просить визнати розписку від 30.10.2016 року складеною позивачкою на суму 42 056 доларів США недійсною.

В ході судового засідання позивачка фактично підтримала свої позовні вимоги, в подальшому до суду не зявилась, при цьому заяви з боку відповідачки про залишення позову без розгляду або його закриття до суду не надійшло.

Відповідачка до суду не зявилась, при цьому направила заяву з якої видно, що з позовом не погоджується.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступного.

Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права ,бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так судом встановлено, що дійсно 30 жовтня 2016 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір, згідно якого відповідачка ОСОБА_2 передала у власність позивачці ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 42 056 доларів США, які відповідачка зобовязана повернути до 01 березня 2017 року. Позивачка свої зобовязання по поверненню грошей не виконувала.

В своїх доводах позивачка зазначила, що при укладанні вищевказаного договору вона не усвідомлювала значення своїх дій та посилаючись на ст. 225 ЦК України просить визнати її не дійсною.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

В ході судового розгляду з боку позивачки було надано клопотання про проведення психолого-психіатричного дослідження поведінки позивачки при укладенні спірного договору. При цьому позивачка в ході судового розгляду не надала суду матеріалів які характеризують її як особу.

В ході судового розгляду з боку позивачки надійшло клопотання про проведення дослідження підпису у вищевказаної розписки від 30.10.2016 року. Позивачка під час розгляду не надала суду вільних зразків підпису позивачки.

Надання первинних документів та доказів з боку позивача передбачено Наказом МЮ України від 08.10.1998 року № 53/5 «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» та ст.ст.7,8 ЗУ України « Про судову експертизу», але цих умов позивачка не виконала.

Крім того, позивачка звернулась до суду з позовом про визнання договору недійсним посилаючись на ст. 225 ЦК України, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах позовних вимог, з урахуванням предмету позову позивачка фактично виходить за межі позовних вимог.

З матеріалів справи видно, що 27 червня 2017 року Київським райсудом м. Одеси в рамках цивільної справи 520/7340/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики було прийнято рішення згідно якого позов був задоволений. Відповідачка з рішенням першої інстанції не погодилась та направила апеляційну скаргу. Апеляційним судом Одеської області (номер провадження 22-ц/785/6343/17) було відкрито апеляційне провадження, але на час розгляду справи у Овідіопольському районному суді Одеської області зупинено. В ході розгляду справи позивачка неодноразово зверталась з заявою про відкладення справи у звязку зі станом свого здоровя, здійснивши аналіз доказів, які були направлені з боку позивачки до суду, з урахуванням предмету позову, відповідно до ст. 2 ч.1 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу по суті на підставі поданих доказів та документів, які були надані з боку сторін.

З урахуванням вищевказаних обставин, суд прийшов до висновку, що позивачка не змогла обґрунтувати свої позовні вимоги на засадах верховенства права та такими щоб вони були законними, а тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову.

При поданні позову позивач сплатив судовий збір в повному обсягу, вини відповідача у подані позову не має, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2-13,77-80,141,258,259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору не дійсним - відмовити.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення суду може бути оскаржено в палату по цивільним справам Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції на протязі 30 діб з дня його проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.