КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/38043/17

провадження № 22-ц/824/390/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Шкоріної О.І., Махлай Л.Д.

помічник судді, який за доручення головуючого здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградова А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Київська міська рада

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазепіна Валентина Георгіївна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача Київської міської ради - Солдатченко Лесі Михайлівни

на рішення Шевченківського районного суду м. Києві від 28 лютого 2018 року у складі судді Юзькової О.Л.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазепіна Валентина Георгіївна про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року представник позивача ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 листопада 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування вимог зазначав, що на початку 2005 року ОСОБА_1 познайомилась з ОСОБА_6, між ними склались гарні стосунки та згодом вони вирішили проживати разом.

Спільно з ОСОБА_6 позивач проживала з листопада 2005 року та до моменту його смерті за адресою: АДРЕСА_1, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та вирішували всі питання життєдіяльності сім'ї.

Вказує, що між позивачем та ОСОБА_6 склались усталені відносини, що притаманні подружжю, які тривали протягом 12 років, вони разом купляли меблі в квартиру, робили ремонт, сплачували комунальні платежі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Усі питання, пов'язані із похованням, позивач вирішувала сама, в тому числі оплатила за рахунок позичених коштів поховання, відспівування, замовила поминальний обід.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме, на квартиру АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_6 не склав заповіт на належне йому майно, будь-які спадкові справи не відкривались.

Ураховуючи те, що спадкодавець не мав спадкоємців першої, другої та третьої черги, уважав, що позивач в порядку статті 1264 ЦК України має право на спадкування за законом у четверту чергу, але за наявності відповідного судового рішення про встановлення факту проживання однією сім'єю.

За наведених обставин, посилався на необхідність встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу для отримання права на спадщину та одержання відповідного свідоцтва.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Київської міської ради Солдатенко Л.М. подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки уважає рішення суду необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що факт проживання позивача однією сім'єю з померлим ОСОБА_6 підтверджується лише показами свідків, що не може бути належним доказом наявності такого факту. Заявником не надано жодних доказів на підтвердження надання нею матеріальної допомоги померлому, ведення спільного господарства з ним.

Також указує на те, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження того, що позивач брала участь у витратах по утриманню квартири, відсутня також інформація щодо нарахування плати за комунальні послуги на ОСОБА_1

Не підтверджено надання позивачем померлому матеріальної допомоги, а також те, що позивач купувала йому продукти харчування, предмети першої необхідності.

Звертає увагу, що згідно інформації, що викладена у листі від 30 серпня № 1952 відділу з питань реєстрації місця проживання-перебування фізичних осіб Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, у спірній квартирі АДРЕСА_1 проживав та був зареєстрований виключно померлий ОСОБА_6

11 вересня 2018 року на адресу Апеляційного суд міста Києва надійшов відзив представника позивача ОСОБА_5, в якому він просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У мотивування вимог посилається на те, що судом першої інстанції належним чином досліджені письмові докази по справі, а також покази свідків, які вказували на те, що ОСОБА_1 вела спільне господарство з ОСОБА_6, вони проживали разом та мали спільний бюджет, допомагали і підтримували один одного, були подружжям.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд міста Києва.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (пункт шостий статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 суддів Апеляційного суду міста Києва переведено на посади суддів до Київського апеляційного суду.

Згідно повідомлення, опублікованого в газеті «Голос України», з 3 жовтня 2018 року свою процесуальну діяльність розпочав Київський апеляційний суд.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив її відхилити, а ухвалу залишити без змін.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача доведений факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 з огляду на покази свідків та надані суду докази, а саме, свідоцтво про смерть ОСОБА_6, копії квитанцій про оплату поминального обіду, здійснення дій щодо поховання померлого.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, рішення суду не відповідає вказаним нормам, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 01 серпня 2017 року Дарницьким районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Актовий запис № 866.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на майно - квартиру АДРЕСА_1, що належала померлому відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 листопада 1996 року відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва згідно з розпорядженням № 11951 від 20 листопада 1996 року.

Із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазепіної В.Г. звернулася позивач ОСОБА_1

З матеріалів справи убачається, що приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мазепіною В.Г. відкрито спадкову справу № 8/2017 та повідомлено позивача про те, що у зв'язку із ненаданням документів, які підтверджують родинні відносини з померлим, вона має право звернутися до суду з позовом про встановлення черги спадкування.

Згідно пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні в суді першої інстанції, починаючи з 01 листопада 2005 року і до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, між ними склались усталені стосунки, що притаманні сім'ї. Зазначав, що позивач проживала разом з ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, вони разом несли витрати по утриманню помешкання, вирішували питання щодо проведення ремонту, придбання меблів тощо.

Місцевим судом в ході розгляду справи було також опитано свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які зазначали, що позивач та ОСОБА_6 спільно проживали в квартирі АДРЕСА_1 з 2005 року, допомагали і підтримували один одного, були подружжям, вели спільне господарство, мали спільний бюджет з листопада 2005 року.

Згідно відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазепіної В.Г. на запит позивача, за оформленням своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_6, окрім ОСОБА_1 ніхто не звертався та станом на 01 лютого 2018 року позивач є єдиною особою, що входить до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_6

З матеріалів справи убачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 було здійснено дії по похованню померлого, замовлено та оплачено відспівування, поминальний обід.

Статтею 3 СК України визначено, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Членів сім?ї пов?язують взаємні права та обов?язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім?ї.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами першою та другою статті 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Статтями 1216, 1217,1258 встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За положеннями статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш ніж п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

У Віснику Верховного Суду України № 8 (144) за 2012 рік викладені правові позиції Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

Також Верховний Суд України зазначив, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що між заявником та іншої особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні відносини - свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

У матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про те, що за своє життя ОСОБА_6 зробив розпорядження своїм майном, а саме, квартирою АДРЕСА_1, на випадок смерті.

Відповідно до інформації, що міститься у листі від 30 серпня 2017 року № 1952 начальника відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Ширяєвої Л. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано одну особу: ОСОБА_6

Згідно копії паспорту ОСОБА_1 зареєстрованим місцем її проживання є квартира АДРЕСА_5.

Отже, позивач та ОСОБА_6 мали різні зареєстровані у встановленому законом порядку місця проживання.

До відзиву на апеляційну скаргу стороною позивача в якості доказів додані копії квитанцій на придбання побутової техніки та по сплаті комунальних послуг, проте дані квитанції не містять інформації щодо спільного придбання товарів та послуг, нарахування плати за комунальні послуги за проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1, а також інформації про те, що позивач брала участь у витратах по утриманню цієї квартири.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався, зокрема, на відповідь відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, згідно якої не виявлено наявності актового запису про шлюб відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01 січня 2011 року.

Проте, позовною вимогою є встановлення факту проживання однією сім'єю з 01 листопада 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, таким чином за період з 01 листопада 2005 року по 01 січня 2011 року відомості щодо перебування ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі відсутні. Також матеріали справи не містять відомостей щодо перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 в зазначений у позові період.

Наявні в матеріалах справи копії спільних фотокарток, зроблених під час відповідних подій, поганої якості, не дають змоги ідентифікувати всіх осіб, зображених на фотознімках та не є належним доказом, який би свідчив про проживання однієї сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6, оскільки не ідентифікують осіб як позивача та померлого, а також не доводять будь-яких обставин про сумісне проживання останніх та ведення спільного господарства.

Доказами, в розумінні положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Таким чином, з наданих стороною позивача доказів не можливо встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6, оскільки окрім показів свідків у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що позивач та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали між собою усталені стосунки, що притаманні сім'ї, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а також взаємні права та обов'язки.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що доведення фактів спілкування ОСОБА_1 та ОСОБА_6, допомоги йому по господарству, наявність в матеріалах справи спільних фотокарток, зроблених під час відповідних подій, а не в сімейному колі, наявність копій квитанцій по сплаті за комунальні послуги та за купівлю товарів і послуг, а також наявність у позивача свідоцтва про смерть та її участь у похованні не є достатніми доказами на підтвердження факту проживання зазначених осіб однією сім'єю, ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов'язків між позивачем та ОСОБА_6 не менше як протягом п'яти років.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, а також, зважаючи на те, що встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є необхідним для вирішення питання щодо спадкування за померлим ОСОБА_6 особою, яка не є йому родичем, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960,00 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Київської міської ради - Солдатченко ЛесіМихайлівни задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києві від 28 лютого 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазепіна Валентина Георгіївна про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960,00 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2018 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.І. Шкоріна

Л.Д. Махлай