ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2413/18
Провадження №2/477/1008/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Л.М.Семенової,

при секретарі Сірюк С.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій, просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 40000,00 грн., а також судові витрати в сумі 17545,80 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що 01 червня 2018 року приблизно о 09-25 годині сталася дорожньо-транспортна пригода в районі перехрестя пр.Богоявленського з вул. Лесі Українки в м.Миколаєві, під час якої водій автомобілю НОМЕР_1 ОСОБА_2 здійснив наїзд на його сина неповнолітнього ОСОБА_3, який рухався в попутному напрямку на мопеді. У даній дорожньо-транспортній пригоді винним визнано ОСОБА_2 Відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна», та він, як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_3, звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» щодо відшкодування страхового випадку та внаслідок чого було відшкодовано витрати на лікування сина в розмірі 2361,15 грн.

Однак вказує, що внаслідок винних та неправомірних дій ОСОБА_2 йому було завдано також моральної шкоди, що полягає в порушенні його прав як власника пошкодженого транспортного засобу мопеду. Також вказує, що зазнав переживань з приводу відновлення психологічного стану його сина ОСОБА_3 після ДТП, через що перебував у постійному нервовому напруженому стані, що вплинуло на його відносини у сімї та на роботі. Після ДТП, він та його родина вимушені були змінити свій робочий день, оскільки витрачали чимало часу на поїздки до лікарні, органів судової влади, звернення за юридичною допомогою, отримання документів для підтвердження розміру шкоди та особи, винної в її завданні, що спричинило незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сімю та роботу. Вказує, що ці негативні наслідки потягли для нього моральні страждання та просить у їх відшкодування стягнути 40 000 грн.

Також просить стягнути витрат з правової допомоги в сумі 15000 грн. та суму судового збору в розмірі 2 545, 80 грн.

Згідно відзиву відповідача на позовну заяву, останній не визнав позовні вимоги, вказуючи, що витрати з матеріальної та моральної шкоди було врегульовано зі здійсненням виплати ПрАТ «СК «Провідна». Стосовно витрат з правничої допомоги в сумі 15 000 грн., то вважав останні необґрунтованими, адже єдиним доказом цих витрат є акт з витрат за договором від 14.06.2018 року № 19 про надання юридичних послуг, без надання доказів щодо обсягу та змісту цих послуг.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. Стосовно витрат з правничої допомоги, то пояснив, що частина цих коштів була сплачена ним адвокату за надання допомоги в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Вказував про відсутність його вини у вище вказаній ДТП.

Дослідивши письмові доками судом встановлено наступне.

01 червня 2018 року приблизно о 09-25 годині ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом ГАЗ3102 реєстраційний номер НОМЕР_2, рухався по пр.Богоявленськоум в районі перехрестя вул. Лесі Українки в м.Миколаєві. При цьому допустив зіткнення його автомобілю з мопедом «Хонда», внаслідок чого мопед було пошкодження та водій мопеду неповнолітній ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження. Як винний у даній дорожньо-транспортній пригоді водія ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 16).

Відповідно до полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність ОСОБА_2 внаслідок ДТП застрахована в ПрАТ «СК»Провідна» (а.с. 19), та як вказує позивач, як представник свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 він звернувся до страхувальника та останній виплатив йому витрати на лікування сина і 112,44 грн. моральної шкоди.

При цьому, як зазначено вище, ОСОБА_1 дані виплати здійснені як законному представнику його неповнолітнього сина ОСОБА_3

При вирішенні питання щодо застосування норм матеріального права, то позивач посилався на положення ч.1 ст.1166, ч.1 ст. 1167, ст. 1187, ч.1 ст. 188 ЦК України, та вказував, що відповідач, як власник та особа, що винна в дорожньо-транспортній пригоді, має нести відповідальність за завдання йому моральної шкоди, що пологе у пошкодженні його майна мопеду «Хонда» та переживань через травмування його сина, зміну звичайного складу та ритму життя внаслідок лікування сина, що також вплинуло на відносини у сімї та на роботі, викликало незручності зі збирання доказів вини відповідача та звернення за правовою допомогою.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.264 ЦПК України, ухвалюючи рішення, суд також вирішує питання, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Положеннями ст.1166 ЦК регулюються відносини відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст.1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За частиною другою цієї ж статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За частиною другою цієї ж статті, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стосовно посилань відповідача в судовому засіданні про його невинуватість у вище вказаній дорожньо-транспортній пригоді, то відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постанова суду від 13 липня 2018 року про визнання ОСОБА_2 винним у вище вказаній дорожньо-транспортній пригоді та прагнення його до адміністративної відповідальності набрала законної сили.

За такого, позивач звільняється від необхідності доведення, а суд - перевірки обставин чи мало місце вище вказане діяння та чи вчинене воно відповідачем.

Стосовно вимог позивача, то однією з підстав відшкодування моральної шкоди, ним зазначено пошкодження його майна мопеду «Хонда», втім доказів щодо належності вказаного майна саме позивачу суду не надано. В судовому засіданні сам позивач вказав на те, що транспортний засіб за документами зареєстрований за ОСОБА_4

Відповідно до положень ст.81 та ч.6 ст.82 ЦПК України, позивач не звільнений від доведення обставин завдання йому шкоди з приводу пошкодження належного саме йому майна чи його використання на відповідній правовій підставі.

Більш того, у разі наявності відповідних доказів, позивач не позбавлений можливості звернутися за страховим відшкодуванням з приводу пошкодження його майна відповідно до умов Полісу АК /8003655 за договором страхування між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Провідна» (а.с. 19).

Стосовно його посилань про завдання моральної шкоди з приводу протиправних дій ОСОБА_2, то сам ОСОБА_1 не був учасником вище вказаної транспортної пригоди, що мала місце 01 червня 2018 року та в якій тілесних ушкоджень зазнав його син ОСОБА_3 Позов подано безпосередньо позивачем у своїх інтересах та на підставу вимог вказано про страждання з приводу відновлення психологічного стану його сина після ДТП, нервову напругу через зміну умов життя у звязку з поїздками до лікарні, що вплинуло на його відношення у сімї т на роботі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 посилався на незручності, яких зазнала вся його родина.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Стосовно посилань з приводу звернень позивача до органів судової влади та за отриманням правової допомоги, то останнє не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Щодо іншого, то суду не надано будь-яких доказів на підтвердження жодної із зазначених позивачем обставин, ані з приводу погіршення психологічного стану його сину ОСОБА_3, що потребує відповідної реабілітації, негативного впливу вище вказаний подій на стосунки позивача у сімї та на роботі (взагалі доказів щодо перебування у трудових відносинах), зміні умов та ритму його життя.

Як вказував сам позивач, його син перебував на лікуванні в лікарській установі всього 12 днів, отже останнє, навіть за умови необхідності відвідування саме позивачем його сина, не вказує про наявність тривалих, негативних наслідків, повязаних із проїздом до лікарні та зміною ритму і умов життя позивача.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов'язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди.

З приводу відшкодування витрат з надання юридичних послуг, то відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За частиною 2 цієї ж статті, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тобто розподіл судових витрат залежить від вирішення заявленого цивільного позову.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то суд не має підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 судових витрат (судового збору, витрат за надані юридичні послуги).

Інших підстав зі стягнення коштів з особи за договором, яка не є стороною за цим договором, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 40 000 грн., витрат, повязаних із наданням юридичних послуг в сумі 15 000 грн та витрат з судового збору в розмірі 2545, 80 грн. відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 29 листопада 2018 року о 13-57 годині.

Суддя Л.М. Семенова