"21" листопада 2018 р. м. Жмеринка
Жмеринський місь крайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Заярного А.М.,
за участі: секретаря Буга Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
29.12.2007 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про стягнення з Держави Україна 3000 гривень моральної шкоди.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав зазначених вище. Додатково пояснив, що слідча протягом півтора року не може закінчити за його заявою про злочин справу. Постійно закриває провадження. Прокурором постанови слідчої постійно скасовуються як незаконні. Моральну шкоду обґрунтовує виходячи із рекомендацій, зазначених в ППВСУ №4 від 1995 року, повязує із порушенням його права на швидке і неупереджене слідство. Бездіяльність слідчої зазначена в постановах прокурора та ухвалах суду. Розмір шкоди визначає, виходячи із свого похилого віку, відбулася зміна укладу його життя, адже він постійно повинен ходити і оскаржувати бездіяльність слідчої. ОСОБА_1 вважає, що має право на відшкодуванням моральної шкоди у відповідності до ч. 6 ст. 1176, ст. 1174 ЦК України.
Провадження у справі відкрито суддею Жмеринського міськрайонного суду Верніком В.М. 22.02.2018. Справу передано для розгляду судді Заярному А.М. 21.09.2018 після задоволення відводу попередньому складу суду.
Представники відповідачів належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання судовою повісткою, що підтверджується поштовими повідомленнями наявними в матеріалах справи (а.с. 112, 112, 113, 114), в судові засідання не з'явився без повідомлення причин, відзив не подали. Позивач ОСОБА_1 не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, за умов існування усіх підставі, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Відомості на підставі заяви ОСОБА_1 про злочин відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 296 КК України, були внесені до ЄРДР 29.06.2017, підпис реєстратора слідча Жмеринського ВП ОСОБА_2 (а.с.9).
30.06.2017 слідчою СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2, винесено постанову про закриття кримінального провадження в звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.15).
24.07.2017 постановою прокурора Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_5, постанову слідчої ОСОБА_2 про закриття провадження скасовано (а.с.29-30).
14.09.2017 слідчою ОСОБА_2 було допитано в якості потерпілого ОСОБА_1, який дав такі показання, що 26.02.2016 в його будинку трапився конфлікт з його колишньою дружиною ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7, які приїхали з м. Києва, аби визначити подальшу долю будинку, де він проживає. ОСОБА_1 не пускав їх до помешкання, внаслідок чого виникла сутичка із сином, а саме, він почав його штовхати та кидати кухонними меблями (табуретом). Син вважав, що вчиняє правильно, захищаючи свою матір від ОСОБА_1 Син бився мовчки, не висловлюючи нецензурної лайки на адресу ОСОБА_1, в нього виникли синці. Проте ОСОБА_1 СМЕ не проходив та заяву з даного приводу не писав. Свідком цих подій була лише колишня його дружина. Вважає ці дії сина хуліганськими (а.с.32-33).
24.10.2017 була допитана як свідок ОСОБА_6, яка повідомила, що в неї з її колишнім чоловіком ОСОБА_1 виникла суперечка із приводу розподілу сумісного майна, свідком чого був їх син. ОСОБА_8 намагався до неї застосувати електрошокер, на її захист став син. Після цього ОСОБА_1 дістав газовий пістолет та здійснив два постріли у її бік. Для припинення протиправних дій чоловіка, син взяв табурет та кинув в сторону ОСОБА_1, тілесних ушкоджень син ОСОБА_1 не спричиняв (а.с. 41).
Як вбачається із вироку Жмеринського міськрайонного суду від 04.10.2017 ОСОБА_1 був засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу. ОСОБА_1 засуджений за вчинення ним 26.02.2016 протиправних дій відносно колишньої дружини ОСОБА_6 та сина ОСОБА_3, які виразились в здійсненні пострілів з газового пістолета в сторону потерпілих з метою спричинення тілесних ушкоджень. Під час вказаної події, з метою припинення неправомірних дій ОСОБА_1 син кидав у нього різними предметами (а.с.42-45).
Слідчою в порядку ст. 40 КПК України 20.10.2017 надавалися доручення оперативним співробітникам Жмеринського ВП (а.с.46).
06.11.2017 прокурором Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні надавалися письмові вказівки (а.с.49).
30.11.2017 слідчою СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2, винесено постанову про закриття кримінального провадження в звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.51-52).
Вищевказана постанова слідчої 26.12.2017 була скасована ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду в звязку із тим, що слідча не встановила статус та приналежність житлового будинку, в якому і з приводу якого виник конфлікт (а.с.58-59).
Інформацію про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1, 19.01.2018 було перевірено прокурором Чубиком Я.О., який отримавши відповідну інформацію з Державного реєстру про відсутність будь-якого мана зареєстрованого за ОСОБА_1 (а.с.62). Земельна ділянка по вул. Центральна, 55 в с. Сербинівці Жмеринського району, зареєстрована за ОСОБА_6 (а.с.63-65).
Згідно відповіді Жмеринського РСП КП «ВООБТІ» від 21.03.2018, зробленої на запит слідчої, право власності на обєкт нерухомості, розташований по вул. Центральна, 55 в с. Сербинівці, рахується за ОСОБА_9 (а.с.67).
Слідчою в порядку ст. 40 КПК України 06.03.2018 надавалися доручення оперативним співробітникам Жмеринського ВП (а.с.70). Як свідчить рапорт оперативних працівників, очевидців події, про яку заявляє ОСОБА_1 не встановлено (а.с.72).
Згідно довідок від 23.03.2018 ОСОБА_3 зареєстрований, але не проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.74). Правовстановлюючі документи на цей будинок відсутні (а.с.75). Земельна ділянка за вказаною адресою рахується за ОСОБА_6 (а.с.76).
10.04.2018 слідчою ОСОБА_2 був допитаний як свідок ОСОБА_3, який пояснив, що він із матірю 26.02.2016 повернулися додому в с. Сербинівці із м. Києва, де проживає його батько ОСОБА_1 Батьки розлучені. Між батьками виник конфлікт з приводу розподілу спільного майна, в звязку з чим батько достав електрошокер, намагаючись застосувати його до матері, однак він його забрав, тоді батько дістав пістолет та вистрілив матері в обличчя, а коли він почав кричати, то батько зробив постріл і в його сторону. Для припинення правопорушення він кинув табурет об підлогу. Батькові тілесних ушкоджень не спричиняв (а.с.77-78).
До справи слідчою також долучено правовстановлюючі документи на будинок та землю по вул. Центральна, 55 в с. Сербинівці (а.с. 80-87).
16.10.2018 слідчою СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2, винесено постанову про закриття кримінального провадження в звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.93-94).
22.10.2018 постановою прокурора Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_5, постанову слідчої ОСОБА_2 про закриття провадження скасовано (а.с.97-98).
Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.
До вказаних правовідносин застосовуються норми права визначені Цивільним кодексом України.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 1176 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Така шкода відшкодовується з підстав, передбачених частини першої цієї статті, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
За відсутності підстав, для застосування частини першої ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
В даній справі відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду» для відшкодування шкоди.
Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (на аналогічні норми закону посилався і позивач).
Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, який набрав законної сили 11 вересня 1997 року, зазначена Конвенція та відповідні протоколи до неї були ратифіковані, тобто з часу набрання законної сили норми Конвенції повинні застосовуватися також при вирішенні спорів судами України.
Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Питання щодо оскарження недотримання розумних строків вирішується у відповідності до ст. 308 КПК України, згідно частин першої цієї статті, підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.
Оскільки преюдиційне рішення для встановлення недотримання розумних строків слідчою ОСОБА_2 не приймалося, відповідно і відсутні підстави для задоволення позову про стягнення у звязку з цим моральної шкоди, а інших підстав для стягнення моральної шкоди судом не встановлено, одночасно як і самої моральної шкоди.
Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 звільнений при подачі позову від сплати судового збору.
Керуючись ст. 56 Конституції України, статтями 16, 23, 1173 ЦК України, статтями 3, 11, 12, 13, 141, 76, 77, 8, 79, 80, 81, 83, 89, 259,263-265, 280 268 ЦПК України, Суд
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП невідомий, серія та номер паспорт АА214736), Державна казначейська служба України (місцезнаходження: 10601 м. Київ, вул. Бастіона, 6, ), Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (місцезнаходження: 21100 м. Вінниця, вул. Театральна, 10, ), Жмеринський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (місцезнаходження: 23100 Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Соборна, 58 ЄДРПОУ - відсутнє).

Суддя: А.М. Заярний

Дата складання повного судового рішення 28.11.2018