Провадження № 2/522/1135/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.,

за участю секретаря Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, по якому просив:

-витребувати на користь громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 нежилі приміщення салону та магазину, які розташовані за адресою: м. Одеса, площа Соборна, будинок 2 (два) та складаються в цілому з нежилих приміщень 1-го поверху, загальною площею 182, 1 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна: 00 та стягнути судові витрати.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2016 року в цивільній справі № 2-144/11 було задоволено позов ОСОБА_1 про витребування спірних приміщень з незаконного володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Позивач зазначив, що не дивлячись на те, що позов ОСОБА_1 було забезпечено згідно з ухвалою суду від 25.11.2004 року шляхом накладення арешту на спірні приміщення, ОСОБА_7 відчужив спірні приміщення на користь відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 після того, як рішення суду на користь позивача було залишено без змін відповідно до ухвали Апеляційного суду Одеської області від 15.11.2016 року.

Враховуючи те, що на даний час спірні приміщення зареєстровані за ОСОБА_9 позивач не може відновити свої порушені майнові права на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2016 року в цивільній справі № 2-144/11 оскільки вказаним рішенням спірні приміщення витребувались від ОСОБА_6 та ОСОБА_7

У звязку з вказаними обставинами позивач вимушений звернутися до суду з позовом до нового власника ОСОБА_9 про витребування своїх приміщень з чужого незаконного володіння.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив у їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2016 року в цивільній справі № 2-144/11 було задоволено позов ОСОБА_1 про витребування спірних приміщень з незаконного володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

У зазначеному рішенні суду встановлено, що 01 березня 1999 року громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_1 придбав квартиру № 2 у будинку № 2 по площі Соборній в м. Одесі за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, який внесено до реєстру за № 2-1255. Після реєстрації органах МБТІ та РОН ОСОБА_1 набув право власності на вказану квартиру.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.06.2003 року за ОСОБА_11 було визнано право власності на квартиру 2 у будинку 2 по Соборній площі в м. Одесі, яке Рішенням Верховного суду України від 18 серпня 2010 року було скасоване.

У подальшому квартира неодноразово відчужувалася. Останніми власниками квартири 2 у будинку 2 по площі Соборній м. Одесі є ОСОБА_7 та ОСОБА_6

У вказаній справі позивач просив позовні вимоги задовольнити та витребувати в ОСОБА_7 та ОСОБА_6 із незаконного володіння майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована на даний час як нежиле приміщення за адресою: м. Одеса, Соборна площа, 2.

Вказана вимога була задоволена в рішенні суду від 19 лютого 2016 року в цивільній справі № 2-144/11.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2016 року залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_3 придбала від ОСОБА_7 у власність нежилі приміщення салону магазину, які розташовані за адресою: м. Одеса, площа Соборна, 2, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.12.2016 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, ОСОБА_3 є власником нежилих приміщень салону та магазину за адресою: м. Одеса, площа Соборна, 2.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом посилався на те, що спірні приміщення вибули поза його волею, а також усупереч заходам забезпечення позову, які не були скасовані, а тому вважає, що на його користь повинні бути витребувані з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 приміщення за адресою: м. Одеса, площа Соборна, 2.

Враховуючи характер спірних правовідносин, зміст заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що даний спір пов'язаний із захистом права власності.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.41 Конституції України та п. 2 ч.1 ст.3 , ст.. 321 ЦК, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами ст. ст.387, 388 ЦК України. П.19 вказаної Постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст.387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею.

З наявних в матеріалах справи доказів суд встановив, що спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею.

Оцінивши всі надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин між сторонами, з врахуванням тієї обставини, що позивачем доведений факт належності йому спірних приміщень, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та вважає що він підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись: 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354, ЦПК України; суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Витребувати на користь громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 нежилі приміщення салону та магазину, які розташовані за адресою: м. Одеса, площа Соборна, будинок 2 (два) та складаються в цілому з нежилих приміщень 1-го поверху, загальною площею 182, 1 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна: 00.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_2 судові витрати в сумі сплаченого судового збору в розмірі 1499,58 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII Перехідні положення ЦПК України).

Повний текст рішення суду буде складений протягом десяти днів.

Суддя А. Ю. Бойчук