Справа № 504/4056/17
провадження №2/504/1031/18
13.09.2018смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Вінської Н.В.,
за участю секретаря Білаш А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Доброслав Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя-,
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив поділити спільне майно подружжя, шляхом виділу йому у приватну власність земельну ділянку, площею 0,1000 га., розташованої за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н, с. Красносілка, вул. Сонячна 28 та виділу ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку, площею 0,1000 га., розташованої за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н, с. Красносілка, вул. Одеська 31.
Позивач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутність, додатково зазначивши, що позовні вимоги підтримує та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про дату час та місце судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином, жодних заяв до суду не надходило. Відповідно до відмітки лейтенанта поліції ДОП Суворовського ВП ГУНП, ОСОБА_3, ОСОБА_2 від підпису на повістці відмовилась.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі у період з 19.01.1991 по 29.05.2013 року, що підтверджується копією рішення Суворовського районного суду м. Одеси /а.с.4/.
Відповідно до витягів з державного кадастру про земельні ділянки в період шлюбу ними придбано нерухоме майно, а саме:
Рецензією складеної «Регіональним центром оцінки» підтверджується, що звіт №АS 27-171030-012, в повній мірі відповідає вимогам нормативно правових актів з оцінки майна /а.с.10-11/.
Рецензією складеної «Регіональним центром оцінки» підтверджується, що звіт №АS 27-171030-013, в повній мірі відповідає вимогам нормативно правових актів з оцінки майна /а.с.40-41/.
За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з ч. 1ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.
Відповідно до ч. 3ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 2ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що земельні ділянки мають однакову вартість, відповідачкою не було надано жодних заперечень щодо поділу майна та варіант поділу запропонований позивачем в повній мірі відповідає презумпції рівності часток.
Таким чином з урахуванням вищевикладеного, позовна заява підлягає задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 60-61,69-70 СК України, ст.ст. 368,372 ЦК України та ст.ст. 259,263, 264,272, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовільнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Згідно п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Н.В. Вінська