АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року

Справа 761/33628/16

провадження № 22-ц/796/3840/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді - Музичко С.Г.,

Суддів - Кулікової С.В., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

особи, які беруть участь у справі:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

третя особа - Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року (суддя Волошин В.О.) в справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа: Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, про визнання незаконним наказу та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з несвоєчасною видачею трудової книжки,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа: Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, про визнання незаконним наказу та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з несвоєчасною видачею трудової книжки, уточнивши позовні вимоги просив визнати незаконним та скасувати наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 31.07.2015 року №44/ок про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника сектору зв'язків з громадскістю та засобами масової інформації Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору зв'язків з громадскістю та засобами масової інформації Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день подання позовної заяви у розмірі 81 744,00 грн., стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з несвоєчасною видачею трудової книжки з дня звільнення по 18.03.2016 року - день отримання трудової книжки у розмірі 63 862,50 грн., допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У вересні 2017 року позивачем до суду подано додаткові пояснення, які містять розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення - 31.05.2017 року по день розгляду справи - 18.09.2017 року, розрахований відповідно до Постанови Кабінету Мінстрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у розмірі 130 279,50 грн.

Мотивуючи позов ОСОБА_1 зазначив, що йому чинились перешкоди в доступі до його робочого місця та без законних на те підстав було відсторонено від виконання ним трудових обов'язків.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року позов ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа: Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, про визнання незаконним наказу та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з несвоєчасною видачею трудової книжки задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 31 липня 2015 року №44/ок про припинення трудового договору (контракту) в частині зазначення часу прогулу ОСОБА_1 без поважних причин з 03 червня 2014 року по 31 січня 2015 року включно.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач звільнив позивача без законних на те підстав, оскільки причини відсутності його на робочому місці є поважними. Наказом генерального директора концерну від 30 вересня 2014 року «Про відсторонення» позивача було відсторонено від виконання ним трудових обов'язків, внаслідок чого його не допускали на територію підприємства. За захистом порушених трудових прав позивач неодноразово звертався до органів міліції.

Зазначає, що його не було належним чином повідомлено про звільнення, а в день звільнення не було видано належним чином оформлену трудову книжку.

При цьому, звільнення позивача відбулося без отримання на це згоди профспілкового органу, членом якого він був.

В зв'язку з незаконним звільненням позивач вважає, що має право на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також позивач посилається на те, що судом першої інстанції неправомірно визначено час прогулу, зазначений в наказі про звільнення, що відноситься до обов'язків відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що позивача було звільнено у відповідності до норм чинного законодавства. Зазначає, що період часу після відсторонення від роботи по день звільнення не є вимушеним прогулом позивача, в зв'язку з чим його було звільнено з посади.

Відмова у наданні згоди на звільнення позивача профкому Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення є необґрунтованою.

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, на адресу суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіанні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &qupa;Про судоустрій і статус суддів&qung; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовну заяву частково, суд першої інстанції виходив із того, що зазначення часу прогулу позивача без поважних причин з 03 червня 2014 року по 31 січня 2015 року включно в наказі Генерального директора Концерну РРТ ОСОБА_2 №44/ок від 31 липня 2015 року «Про припинення трудового договору (контракту)» є незаконним, разом з тим, позовна заява не містить посилань про поважність причин неявки позивача на робочому місці в період з 31 січня 2017 року по 31 липня 2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач працював у Концерні радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, з 04 квітня 2013 року до 31 липня 2015 року, згідно копії трудової книжки позивача (а.с. 14 т.1).

Наказом Генерального директора Концерну РРТ ОСОБА_2 від 30 вересня 2014 року №443 ОСОБА_1 відсторонено від виконання трудових обов'язків до закінчення розслідування у кримінальному провадженні та обмежено доступ останньому на територію Концерну РРТ (а.с. 15 т.1).

12 листопада 2014 року Наказом Генерального директора Концерну РРТ ОСОБА_2 №502 «Про скасування наказу» скасовано наказ №443 від 30 вересня 2014 року, про що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2015р. по справі №755/31144/14-ц, яке набрало законної сили.

Відповідно до листа слідчого відділу Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві від 06 квітня 2015 року, позивач 30 вересня 2014 року, в період з 01 по 06 жовтня 2014 року, 21 листопада 2014 року та 16 грудня 2014 року звертався до правоохоронних органів із заявами про те, що йому чиняться перешкоди в доступі на територію Концерну РРТ, в зв'язку з чим він не може потрапити на своє робоче місце (а.с.17 т.1).

Згідно службової записки начальника відділу кадрів Концерну РРТ ОСОБА_3 від 29 липня 2015 року, ОСОБА_1 був відсутній на роботі з нез'ясованих причин з 13 листопада 2014р. до 29 липня 2015р. (а.с. 173 т.1).

Відсутність позивача на роботі з нез'ясованих причин у період з 13 листопада 2014 року до 31 липня 2015 року зафіксовано також у службовій записці ОСОБА_3 від 31 липня 2015 року (а.с. 172 т.1).

Відповідно до службових записок начальника служби адміністративно-правового забезпечення Концерну РРТ ОСОБА_4 адресованих на імя в.о. генерального директора Концерну РРТ ОСОБА_5, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці з невідомих причин у період з 19 червня 2015 року до 31 липня 2015 року (а.с. 76-106 т.1), про що складено акти про відсутність працівника на робочому місці за період з 19 червня 2015 року до 31 липня 2015 року (а.с. 107-133 т.1).

В табелях обліку робочого часу Концерну РРТ за червень та липень 2015 року також зафіксовано неявку позивача на робочому місці з нез'ясованих причин у зазначений період (а.с. 134, 135 т.1).

Відповідно до Інструкції з діловодства Концерну РРТ із змінами, внесеними розпорядженням генерального директора Концерну РРТ ОСОБА_2 №70/15 від 05 червня 2014 року та додатку 9 до зазначеної Інструкції, внутрішні документи, створені в установі, не підлягають реєстрації відділом документозабезпечення та контролю Концерну РРТ .

Згідно інформації наданої начальником відділу адміністративного-господарського забезпечення та екологічної роботи Концерну РРТ ОСОБА_6 за даними системи проходу на територію об'єкту Концерну РРТ за адресою: вул. Дорогожицька, 10, м. Київ, за період з 19 червня 2015 року до 31 липня 2015 року ОСОБА_1 не намагався потрапити на територію Концерну РРТ, скориставшись своєю електронною карткою (а.с. 136 т.1).

29 липня 2015р. на адреси позивача, зазначені ним в особовому листку обліку кадрів, Концерном РРТ було направлено телеграми №3186/2-08 та №3187/02-08 за підписом в.о. генерального директора Концерну РРТ ОСОБА_5 з вимогою негайно з'явитися до Концерну РРТ для надання пояснень щодо його відсутності на робочому місці (а.с. 146, 149). В повідомленнях про не вручення вищезазначених телеграм вказано, що адресат за телеграмою по повідомленню не з'являється, кімната/квартира зачинена (а.с. 148 т.1).

31 липня 2015 року, відповідно до Наказу №44/ок «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади начальника Сектору зв'язків з громадськістю та засобами масової інформації з 31 липня 2015 року в зв'язку з прогулами без поважних причин з 03 червня 2014р. по 31 липня 2015р. на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 13 т.1).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Як зазначав позивач, в період з 30.09.2014 року по 31.07.2015 року він був відсутній на робочому місці у зв'язку з недопуском його на територію підприємства, а також він вважав, що перебуває в трудових відносинах з відповідачем.

При цьому, позивач не погодив свою відсутність у визначений законом спосіб з керівництвом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, а відтак, вчинив прогул.

Також позивачем не надано до суду доказів про поважність причин відсутності його на робочому місці у період з 01.02.2015 року по 31.07.2015 року, надані заяви звернення позивача до міліції про захист своїх трудових прав підтверджують лише поважність причин відсутності 30.09.2014 року, 01.10.2014 року, 06.10.2014 року, 16.12.2014 року та 21.11.2014 року.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач був відсутній на роботі за період з 01.02.2015 року по 31.07.2015 року з поважних причин, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки позивачем не доведена у належний спосіб. За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин та вчинив прогул.

ОСОБА_1 є членом виборного органу первинної профспілкової організації Концерну РРТ з 12 березня 2015 року (а.с. 18 т.1).

Відповідно до протоколу №4 засідання профспілкового комітету Профспілки Концерну РРТ від 09 березня 2017 року, профспілковим комітетом Профспілки Концерну РРТ не надано згоду на звільнення позивача із займаної посади начальника сектора зв'язків з громадськістю та засобами масової інформації Концерну РРТ в зв'язку з прогулами без поважних причин з 03 червня 2016 року до 31 липня 2017 року на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до вимог статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 4 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення профспілкового органу про відмову у звільненні позивача не містить, будь-якої аргументації чи посилань на фактичні обставини, які б свідчили про правомірність відсутності ОСОБА_1 на робочому місці у період з 01 лютого 2015 року до 31 липня 2015 року, як і не містить посилань на правове обґрунтування незаконності звільнення позивача за прогули у період з 01 лютого 2015 року до 31 липня 2015 року.

У день звільнення працедавцем на адресу реєстрації та фактичну адресу проживання позивача, зазначені ним особисто в особовому листку обліку кадрів, було відправлено листи з повідомленням про звільнення останнього з займаної посади та проханням прибути на підприємство для отримання трудової книжки (а.с. 152-155 т.1).

02.08.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання трудової книжки та проведення з ним розрахунку (а.с. 163 т.1).

12.08.2016 року відповідачем на адресу позивача, зазначену в заяві, було направлено поштою оригінал трудової книжки позивача НОМЕР_1 та копію наказу від 31.07.2015 року №44/ок (а.с.164, 165 т.1).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Таким чином, позивач не отримав трудову книжку у визначений законодавством строк не з вини відповідача, який здійснив всі належні заходи для вчасного вручення трудової книжки.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції неправомірно визначено час прогулу, зазначений в наказі про звільнення, що відноситься до обов'язків відповідача, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Разом з тим, у наказі Генерального директора Концерну РРТ ОСОБА_2 №44/ок від 31 липня 2015 року «Про припинення трудового договору (контракту) зазначено, що позивача звільнено в зв'язку з прогулами без поважних причин з 03 червня 2014 року по 31 липня 2015 року, тобто, період прогулу, який зазначений в наказі становить більше шести місяців, за які позивача можливо притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те що наказ Генерального директора Концерну РРТ ОСОБА_2 №44/ок від 31 липня 2015 року в частині зазначення часу прогулу позивача без поважних причин з 03 червня 2014 року по 31 січня 2015 року включно, є помилковим. При цьому, час прогулу позивача, зазначений в наказі.

Згідно з ч. 2 ст. 235 цього ж Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що звільнення позивача є правомірним, відсутні підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді