АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 761/2498/17 Головуючий у 1-й інстанціїсуддя: Макаренко І.О.

07 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

секретаря судового засідання Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби в Київській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління національної поліції України в Київській області та просив стягнути з державного бюджету через Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області спричинену позивачу діями відповідача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2017 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про повне або часткове задоволення позовних вимог. Посилається на однобічність, невірно і не повно оцінив надані докази позивача. В обґрунтування своїх доводів вказує, що постановою Броварського міськрайонного суду від 04.01.2017 позивача було звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, за доведеністю, що останній не скоював правопорушення. Зазначив, що дана подія призвела до сімейних сварок, порушення життєвих планів позивача та матеріальних затрат на транспортні послуги, у зв'язку з чим спричинено моральну шкоду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3477/2018
Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просили останню задовольнити.

Представник Головного управління Державної казначейської служби в Київській області - Середюк О.О. заперечувала проти апеляційної скарги та просила її залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди відповідачем та вини останнього.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України (в редакції чинній на час винесення рішення) кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17.11.2016 відносно ОСОБА_1 старшим сержантом Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки 17.11.2016 о 08 год. 30 хв. по вул. Щорса в с. Рожни Броварського району Київської області ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Сітроен С4» н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.01.2017 провадження в справі відносно ОСОБА_1 закрито за відсутності в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП(а. с. 5-7).

ОСОБА_1 зазначив, що у зв'язку з протиправним звинуваченням його він переніс серйозну психотравмуючу ситуацію, був вимушений доводити свою правоту, писати скарги та отримувати на них формальні та нічим не обґрунтовані відписки, їздити до суду, витрачати на це свій час та кошти. Вказав, що дана обставина порушила його життєві плани, призвела до негараздів у сім'ї та колективі по місцю роботи.

Позивач посилається на те, що вищевикладене спричинило йому велику моральну шкоду, а тому звернувся із відповідним позовом до суду.

Конституція України гарантує кожному право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади чи його посадової або службової особи при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів чи осіб.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між ними.

Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню по-перше: за наявністюу діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода; по друге: встановлення факту протиправної поведінки такої особи та при умові наявності причинного зв'язку між ними.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з положення ст. 17 КУпАП вирішення питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності службових або посадових осіб органів державної влади віднесено до компетенції адміністративних судів.

Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи наявні відомості про те, що позивач звертався з вимогою про визнання неправомірними дій працівника патрульної поліції до відповідача, але відповідно до відповіді на таке звернення будь-яких неправомірних дій з боку останнього під час проведення службової перевірки не встановлено.

Крім того, в матеріалах справи відсутні данні про те, що позивач звертався з вимогою про визнання неправомірними дій працівника відповідача і така скарга розглядалася судом, а саме по собі факт скасування постанови про адміністративне правопорушення не дає підстав вважати, що дії працівника поліції є неправомірними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач ні при розгляді справи в суді першої чи апеляційної інстанцій не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження винних дій окремих працівників Головного управління Національної поліції в Київській області, як підставу для стягнення моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач звертався до Головного управління Національної поліції в Київській області з приводу неправомірних дій окремих працівників поліції не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Встановлено, що за результатами проведення перевірки, факти щодо можливих, неправомірних дій поліцейського взводу №1 роти забезпечення супроводження Головного управління Національної поліції в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_4 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №302829 не знайшли свого об'єктивного підтвердження (а. с. 8-9).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11.06.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк