Справа № 310/1459/18
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про усунення перешкод в користуванні та володінні будинком, шляхом визнання осіб такими, втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який був згодом уточнений, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на те, що ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.1993 року належить житловий будинок № 10 по вулиці Павлова, у м. Бердянську, Запорізької області. У житловому будинку № 10 по вулиці Павлова, у м. Бердянську зареєстровані його донька ОСОБА_2, син ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 та їх син та внук позивача ОСОБА_5.

Після реєстрації відповідачів у вищевказаному житловому будинку, ОСОБА_2 з вересня 2009 року, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з 2016 року за зазначеною адресою не проживають, оскільки виїхали на інше постійне місце проживання до Російської Федерації.

Оскільки вищевказані особи за власним бажанням не проживають у домоволодінні та не мешкають там понад встановленого річного строку, перешкод в користуванні домоволодінням їм ніхто не чинив, речей відповідачів у домоволодінні немає, участі в утриманні домоволодіння відповідачі не приймають, просив визнати їх такими, що втратили право користування житловим будинком.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити.

Представник відповідачів за нотаріально посвідченими довіреностями ОСОБА_6 подала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29.09.1993 року належить житловий будинок № 10 по вулиці Павлова, у м. Бердянську, Запорізької області.

У житловому будинку № 10 по вулиці Павлова, у м. Бердянську зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Після реєстрації відповідачів у вищевказаному житловому будинку, ОСОБА_2 з вересня 2009 року, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з 2016 року за зазначеною адресою не проживають, оскільки виїхали на інше постійне місце проживання до Російської Федерації.

Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, зокрема, ст. 391 ЦК України передбачається, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, які не повязані із позбавленням володіння.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім цього, наявність реєстрації місця проживання дитини обмежує права власника, позивача по справі на розпорядження майном.

Відповідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання у цій ситуації здійснюється тільки на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11).

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до пояснень позивача, відповідачі були зареєстровані в житловому будинку як члени сімї власника.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири),якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до довідки вуличного комітету №17 в житловому будинку №10 по вул. Павлова в м. Бердянську Запорізької області зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Позивачем до суду подані копії паспортів, довідок, відповідно до яких місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване з 27.08.2012 року у м. Чебоксари, Російської Федерації, ОСОБА_3 - з 23.03.2017 року у м. Чебоксари, Російської Федерації, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - з 07.04.2017 у м. Чебоксари, Російської Федерації.

Окрім цього, малолітній ОСОБА_5, відповідно до довідки № 15 від 30.03.2018 року та № 74 від 30.03.2018 року відвідує дошкільні заклади на території Російської Федерації, з 01.03.2017 року.

Отже, суд вважає доведеним, що відповідачі більше року не проживають в житловому будинку, який належить позивачу.

Доказів на підтвердження поважності причин не проживання у житловому будинку за місцем реєстрації (Україна, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Павлова, 10) відповідачами суду не подано. Подані ними до суду докази свідчать про протилежне.

З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України підстав для визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та володіння житловим будинком та визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим будинком № 10 по вулиці Павлова, у м. Бердянську, Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.І. Крамаренко