Єдиний унікальний номер 235/774/18 Номер провадження 22-ц/4804/92/18

Головуючий в І інстанції Бородавка К.П. Єдиний унікальний номер 235/774/18
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/775/4804/92/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Біляєвої О.М., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Сергєєвої К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Бахмуті Донецької області за апеляційними скаргами Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Покровське лісове господарство», Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 червня 2018 року цивільну справу № 235/774/18 за позовом ОСОБА_2 до Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Покровське лісове господарство», треті особи: Донецьке обласне управління лісового та мисливського господарства, Покровська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (суддя Бородавка К.П., повний текст рішення складений 06 червня 2018 року),

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, якій під час розгляду справи уточнювала. На обґрунтування вимог зазначала, що починаючі з 06.12.2004 року вона працювала у ДП «Покровське лісове господарство» (попередня назва ДП «Красноармійське лісове господарство») у тому числі з 06.04.2016 року на посаді директора.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №4-к від 05.01.2018 року її було звільнено з займаної посади за пунктом 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Однак зазначений наказ є незаконним, оскільки наведені в наказі підстави звільнення, а саме п.п. «б» п. 26 контракту та п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, не відповідають дійсним обставинам. В наказі зазначено, що підставою звільнення є лист Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства №01-584 від 07.12.2017 року, але він не містить законного обґрунтування і доказів допущення з боку позивача одноразового грубого порушення законодавства чи обовязків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки. Ініціатором її звільнення було Донецьке обласне управління лісового та мисливського господарства, яке є органом державної влади. Крім того, при звільненні працівника було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, її не було належним чином ознайомлено з наказом про звільнення.

У звязку з чим просила поновити строк звернення з цим позовом до суду, як пропущений з поважної причини; визнати незаконним та скасувати наказ №4-к від 05.01.2018 року; зобовязати Державне агентство лісових ресурсів України поновити з нею контракт та поновити її на посаді директора ДП «Покровське лісове господарство»; стягнути з ДП «Покровське лісове господарство» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 66115 грн. 20 коп; зобовязати Державне агентство лісових ресурсів України відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.; стягнути з Державного агентства лісових ресурсів України на користь позивача понесені нею судові витрати за надання правової допомоги та сплату судового збору.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 червня 2018 року (з урахуванням додаткового рішення того ж суду від 21 червня 2018 р.) позов було задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 строк для звернення із позовом до суду. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства лісових ресурсів України від 05.01.2018 №4-к «Про припинення трудового договору та звільнення з посади директора ДП «Покровське лісове господарство» ОСОБА_2К.», поновлено дію контракту від 05.04.2016 року, укладеного між Державним агентством лісових ресурсів України та ОСОБА_2 та поновлено останню на посаді директора ДП «Покровське лісове господарство» з 06.01.2018р. Стягнуто з ДП «Покровське лісове господарство» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 67 349 грн. 70 коп. за вирахуванням обовязків платежів. Стягнуто з Державного агентства лісових ресурсів України на користь ОСОБА_2 3000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за один місяць у розмірі 12 925,70 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням ДП «Покровське лісове господарство» подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилається на те, що звільнення позивача проведено з дотриманням вимог законодавства. Донецьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства під час перевірки з метою здійснення поточного контролю за дотриманням вимог законодавства з питань ведення бухгалтерського обліку було виявлено порушення, в наслідок яких для підприємства настали значні негативні наслідки. Припинення трудового контракту з позивачем було ініційоване керівництвом Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства на підставі службової записки та доданих до неї матеріалів, які підтверджували виявлені порушення. Крім того, вони зазначають, що судом невірно було застосовано порядок розрахунку виплат та невірно визначено розмір середнього заробітку стягнутого на користь позивача за час вимушеного прогулу у сумі 67349,70 грн. Та оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 335,44 грн., а час вимушеного прогулу - 99 днів, то розмір середнього заробітку складає 33208,56 грн.

Донецьке обласне управління лісового та мисливського господарства також подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилався на те, що судом не були належним чином зясовані усі обставини справи, а висновки суд не відповідають встановленим по справі обставинами. Зокрема вважає, що суд не врахував, що під час перевірки ДП «Покровське лісове господарство» ними було встановлено ряд порушень вимог законодавства у сфері бухгалтерського обліку, а саме: станом на 05.12.2017 року не було проведено інвентаризацію, на підприємстві відбувалися порушення застосування процедур закупівлі, керівником з метою уникнення процедури відкритих торгів укладалися договори про надання послуг, які мають ознаки фіктивних; внаслідок довільної реєстрації договорів та відсутності журналу їх реєстрації встановити реальну кількість договорів не вбачалось можливим; в нарядах та актах виконаних робіт зазначались роботи, які фактично не виконувались; незаконно (при наявності значного непокритого збитку) виплачувалась матеріальна допомога працівникам тощо. На їх вимогу позивачем було надано пояснення у яких остання не заперечувала вказані факти. Оскільки саме керівник несе відповідальність за належне виконання своїх професійних функцій підпорядкованими йому працівниками, то вважають, що позивач не впоралась з виконанням своїх посадових обовязків, чим завдала підприємству значних збитків та допустила грубе порушення умов контракту, що є підставою для припинення контракту на за п.п. б п.26.

Державне агентство лісових ресурсів України у своїй апеляційній скарзі також зазначає про порушення матеріального та процесуального права та неповне зясування обставин справи при прийнятті рішення, просить його скасувати та відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначає доводи, тотожні доводам, викладеним у апеляційних скаргах інших учасників справи.

ОСОБА_2 надала відзиви на апеляційні скарги, у яких заперечує проти їх доводів та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування зазначає, що викладені в апеляційних скаргах доводи є припущеннями. Повної перевірки господарської діяльності підприємства не було, службове розслідування не проводилося. Рішення про її звільнення прийнято на підставі листа третьої особи без відповідної аргументації. Сторонами не надано доказів того, що нею допущено грубе порушення законодавство чи своїх посадових обовязків, передбачені контрактом, в результаті чого для підприємства настали негативні наслідки у вигляді збитків, виплати штрафів тощо.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - Державне агентство лісових ресурсів України доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача - ДП «Покровське лісове господарство» також в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив рішення суду скасувати.

Представники третьої особи - Донецьке обласне управління лісового та мисливського господарства, в судовому засіданні апеляційного суду не заперечували проти доводів апеляційних скарг поданих іншими учасниками справи та підтримали доводи поданої ними апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційних скарг заперечували, просили рішення суду залишити без змін.

Інші особи які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді та пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Згідно статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватись угодою сторін.

Укладення контракту з керівниками державних організацій, регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року N 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» та якою рекомендовано місцевим органам виконавчої влади при укладанні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений Положенням цієї постанови.

З урахуванням особливостей контракту, як форми трудового договору, яка спрямована на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Згідно пунктом 8 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що з 06 квітня 2016 року ОСОБА_2 працювала на посаді директора ДП «Красноармійське лісове господарство» Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства за контрактом, укладеним між ним та Державним агентством лісових ресурсів України на строк з 06 квітня 2014 року по 05 квітня 2019 року. У звязку з перейменуванням Державного підприємства «Красноармійське лісове господарство» на Державне підприємство «Покровське лісове господарство» до вказаного контракту внесені відповідні зміни додатковою угодою від 17.11.2017 року.

Згідно з наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 4-к від 05 січня 2018 року та за погодженням з головою Покровської районної державної адміністрації Донецької області припинено трудовий договір з ОСОБА_2 та звільнено її з посади директора ДП «Покровське лісове господарство», яке координується Донецьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства з підстав, передбачених підпунктом «б» пункту 26 контракту - за одноразове грубе порушення керівником законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом (пункт 8 статті 36 КЗпП України).

Підставою видання наказу визначено лист обласного управління від 07.12.2017 року №01-584; пояснення ОСОБА_2 від 14.12.2017 року №265; лист-погодження Покровської районної державної адміністрації Донецької області від 03.01.2018 року №01-3061-30; контракт, укладений з ОСОБА_2 від 05.04.2016 року.

За змістом листа від 07.12.2017 року №01-584 обласного управління повідомляє Державне агентство лісових ресурсів України, що 05.12.2017 року на підприємстві було надано методичну допомогу та здійснено поточний контроль за дотриманням вимог законодавства з питань ведення бухгалтерського обліку, за результатами яких виявлено ряд порушень, які відбулися протягом певного часу, а саме:

1) станом на 05.12.2017 року інвентаризація на підприємстві не проведена, що є порушенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», наказу Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року № 879 «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобовязань», наказу директора ДП «Покровське лісове господарство» від 08.08.2016 року № 55 «Про обліковий політику на 2016-2017 рік»;

2) в порушення Закону України «Про публічні закупівлі» в ДП «Покровське лісове господарство» було укладено договір № 30/11/17-1 від 30.11.2017 року з приватним підприємцем «АЛЕКС» на купівлю бензину марки А-92 у кількості 2150 л та дизельного пального - євро у кількості 5500 л. Загальна суму договору склала 199975,00 грн. та проведено оплату згідно рахунку № 142 від 30.11.2017 року у сумі 199975,00 грн.;

3) в порушення ст. 2 Закону України « Про публічні закупівлі» директор підприємства з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів уклала три договори про надання послуг від 01.12.2017 з фізичною особою підприємцем на загальну суму 475 294,77 грн.;

4) з відома директора підприємства в нарядах актах виконаних робіт зазначаються види робіт, які фактично не відбувались, наслідком чого є завищення витрат підприємства, заробітної плати та показників паливо-мастильних матеріалів;

5) з відмова директора підприємства за жовтень-листопад 2017 року автомобіль УАЗ 390944 державний номер АН 92-88 фіктивно проїхав 5600 км. При витратах пального 17 л на 100 км незаконно списано 952 л бензину марки А-92. При вартості 1 л бензину марки А-92 25 грн. ДП «Покровське лісове господарство» нанесений збиток становить 23800 грн.

6) в порушення п.8.6 Колективного договору підприємства директор незаконно здійснила виплату матеріальної допомоги на загальну суму 265 794 грн., з якої зайво перерахований єдиний соціальний внесок на суму 58,4 тисяч грн.

7) за результатами 9 місяців 2017 року план по рубках догляду фактично виконаний в меншому обсязі, при цьому лісгосп закупає деревину (для подальшого перепродажу) у приватного підприємства та замовляє послуги з озеленення та благоустрою лісгоспу;

8) при надходженні коштів 02.11.2017 року на рахунок підприємства у сумі 4 047 900,79 грн. директором та головними спеціалістами не розроблено план щодо ефективного та раціонального використання коштів;

9) відповідно до виконання умов контракту позивачем за ІІІ квартал 2017 року не виконався показник сплати податків та зборів до бюджетів (при плані 217,6 тисяч грн. виконане 136,2 тисяч грн.), та показник збору на загальнообовязкове державне соціальне страхування (при плані 146,2 тисяч грн. виконане 133,3 тисяч грн.);

10) по результатам перевірок рубок за період 2014-2016 роки по ДП «Покровське лісове господарство» згідно наказу Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства від 18.08.2017 №50 жодних управлінських дій станом на 05.12.2017 з боку директора ДП «Покровське лісове господарство» ОСОБА_2 не відбувалось.

Листом від 03.01.2018 року №01-3061-30 на імя Державного агентства лісових ресурсів України Покровська районна державна адміністрації Донецької області погодила звільнення позивача з посади директора підприємства, до листа додана картка погодження.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що спірний наказ не містив конкретного посилання, яке саме порушення стало підставою для звільнення працівника і які значні наслідки настали в результаті цього для підприємства, та дійшов обґрунтованого висновку, що під час звільнення позивача не було додержано норми законодавства, які регулюють вивільнення працівника, що є підставою для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, як похідних вимог.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційних скарг відповідачів та третьої особи щодо наявності підстав для звільнення працівника за п.8 ст. 36 КЗпП Україну, оскільки згідно наказу № 05.01.2018 №4-к позивача було звільнено за п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України з підстав передбачених пп. «б» п.26 контракту за одноразове грубе порушення керівником законодавства чи обовязків, передбачених контрактом.

При цьому підставою для видання даного наказу є лист обласного управління від 07.12.2017 №01-584, яким зафіксовано низку порушень в сфері бухгалтерського обліку, які є незалежними одне від одного та відбулися протягом тривалого часу.

Відповідно до підпункту «б» пункту 26 укладеного між сторонами контракту керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі одноразового грубого порушення Керівником законодавства чи обовязків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесені збитки, виплачено штрафи тощо).

Таким чином, з умов контракту вбачається, що при звільненні працівника за пп. «б» п.26 контракту необхідно, щоб працівник вчинив порушення трудових обов'язків, яке мало б одноразовий і грубий характер, тобто йдеться, по-перше, про одиничне порушення працівником своїх трудових обов'язків, а не про систему порушень, по-друге, ознакою грубості є факт, який характеризує дію або бездіяльність працівника і суттєві наслідки порушення трудових обов'язків.

Отже наказ про звільнення має містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою для звільнення керівника.

Проте спірний наказ № 05.01.2018 №4-к такого формулювання не містить, натомість у якості підстав звільнення працівника зазначено лист обласного управління від 07.12.2017 №01-584 в якому вказано низку самостійних порушень, які було допущено керівником підприємства в різний час протягом 2016 - 2017 року.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування зазначеної норми контракту та звільнення працівника з підстав одноразового грубого порушення своїх трудових обов'язків,

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вирішуючи питання про розмір виплат передбачених ст.. 235 КЗпП України суд першої інстанції у відповідності до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» вірно виходив з розрахунку середнього заробітку працівника визначеного за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ДП «Покровське лісове господарство», що судом першої інстанції невірно визначено порядок розрахунку середнього заробітку, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Розмір виплат передбачених ст. 235 КЗпП України визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

Відповідно до Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Згідно Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання відповідача на Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою КМУ від 26.09.2001 року, оскільки зазначена правова норма на спірні правовідносини не розповсюджується, а застосовується лише для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням.

Таким чином, вирішуючи питання про нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вірно посилався на Порядок обчислення середньої заробітної плати в редакції Постанови КМ України від 8 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами. Проте при розрахунку суми суд першої інстанції допустив помилку та невірно зазначив кількість фактично робочих днів, відпрацьованих протягом двох місяців які передували звільненню (листопад та грудень 2017 року). Так, у своєму розрахунку суд першої інстанції вказав, що кількість фактично відпрацьованих робочих днів позивачки за вказані два місяці становила 43 дні, та виходячи з цього, з урахуванням розміру заробітної плати за ці два місяці, та кількості днів вимушеного прогулу на час ухвалення рішення суду першої інстанції (99 днів), зазначив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 67349,70 грн.

Однак відповідно до матеріалів справи, у тому числі довідки, наданої до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 за листопад 2017 року було фактично відпрацьовано 22 дні, а за грудень 2017 року - 20 днів, що в сумарному порядку складає 42 фактично відпрацьованих дні.

Як убачається з наявної в матеріалах справи довідки, наданої ДП «Покровське лісове господарство» до суду першої інстанції, заробітна плата позивача за листопад 2017 року склала 10 990 грн. 50 коп. та за грудень 2017 року відповідно 18 262 грн. 80 коп. Період вимушеного прогулу позивача складає з 06 січня 2018 року по 01 червня 2018 року, за який мають місце 99 робочих днів, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами.

Таким чином, середній заробіток позивача на час звільнення повинен складати 696 грн. 50 коп. (29253,30 грн. : 42 дн.) та оплата заробітку позивача за час вимушеного прогулу становитиме 68953 грн. 50 коп.

Однак враховуючи приписи ч.1 ст.367 ЦПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд зазначає, що позивач розрахунок суду першої інстанції не оспорює, з рішенням суду першої інстанції погодилась та його не оскаржила, у відзивах на апеляційні скарги просила залишити рішення суду першої інстанції без змін. Таким чином, враховуючи, що апеляційний суд розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги та не може погіршувати стан відповідача після розгляду його апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що відсутні підстави для скасування рішення суду в цієї частині.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди оскільки згідно ст.. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При розгляді справи встановлено, що мало місце порушення передбачених законом прав працівника, що само по собі вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань і що відповідно до ст.237? КЗпП України, є підставою для відшкодування власником або уповноважений ним органом працівнику моральної шкоди. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. При визначенні суми відшкодування моральної шкоди суд виходив з принципів розумності і справедливості, як того вимагає ст.41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та враховуючі ступінь порушень життєвих стосунків і характер додаткових зусиль для організації життя позивача, характер та тривалість моральних страждань позивача в звязку з незаконним звільненням, дійшов вірного висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Решта доводів апеляційних скарг не спростовують правильність правових висновків суду та зводяться до переоцінки доказів. Тому виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і обєктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Покровське лісове господарство», Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Повний текст постанови складений 07 листопада 2018 року.

ОСОБА_5 ОСОБА_1