АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/711/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 55 Дунаєв С. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року

м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В., Ювшина В.І.

за участю секретаря: Попова М.В.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «АЗОТ», Хлівненка Павла Васильовича, на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 18 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «АЗОТ» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

рішення постановлене під головуванням судді Дунаєва С.О.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПАТ «АЗОТ» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з 04.12.2009 року він працював електрозварювальником ручного зварювання у ПАТ «АЗОТ».

Відповідно до розпорядження керівництва ОСОБА_6 03.04.2017 року було звільнено за згодою сторін.

Позивач стверджує, що на час звільнення ПАТ «АЗОТ» мав заборгованість по виплаті заробітної плати перед ОСОБА_6 у розмірі 9525,09 грн. При зверненні до відповідача за розрахунком по заборгованості по заробітній платі, позивачу було повідомлено, що внаслідок відсутності грошових коштів, немає можливості розрахуватися по вищезазначеній заборгованості.

У зв'язку з чим ОСОБА_6 остаточно уточнивши свої позовні вимоги просив суд стягнути з ПАТ «Азот» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 9 525,09 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 64 783, 80 грн. та моральну шкоду у сумі 5 000 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 18 січня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АЗОТ» на користь ОСОБА_6 заборгованість по заробітній платі в сумі 9525,09 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 64063,98 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ПАТ «АЗОТ» подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 18 січня 2018 року скасувати в частині стягнення з ПАТ «АЗОТ» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог до ПАТ «АЗОТ» щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги тим, що суд першої інстанції не врахував, що відсутня вина ПАТ «АЗОТ» у порушенні строків здійснення розрахунків при звільненні позивача. Оскільки 07 березня 2017 року відбулася повна зупинка виробництва і лише 03 червня 2017 року ПАТ «АЗОТ» почало відновлювати свою роботу. Проте наслідком тривалого простою виробництва є нестача оборотних коштів.

Також апелянт зазначає, що 29 травня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішення департаменту ДВС МЮ України винесено постанову про арешт майна боржника ПАТ «АЗОТ», якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, у межах стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штраф 611 872 475,30 грн. Відповідно, всі грошові кошти, що знаходились на рахунках в банківських установах були арештовані.

Крім того апелянт зазначає, що навіть у разі залишення апеляційної скарги без задоволення, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «АЗОТ» повинен буде сплатити до бюджету.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_6 не скористався.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційний суд Черкаської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Черкаського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_6 до ПАТ «АЗОТ» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції прийшов до висновку, що Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_6 з 04.12.2009 року працював електрозварювальником ручного зварювання у ПАТ «АЗОТ». Відповідно до розпорядження керівництва 03.04.2017 року його було звільнено за згодою сторін.

Згідно довідки №638 від 24 листопада 2017 року наданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 24 листопада 2017 року складає: за лютий 2017 року - 1819,61 грн.; за березень 2017 року - 5348,97 грн.; за квітень 2017 року - 2356,51 грн.

Загальна сума заборгованості, станом на день звернення з позовом перед позивачем по заробітній платі складає 9525,09 грн. та фактично не виплачена.

Статтями 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.49 р. N 95, ратифікованої Україною 04.08.61 р., ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України на роботодавця покладається при звільненні працівника здійснити виплату всіх сум, що належать працівникові, в день його звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

При звільненні позивача з посади електрозварювальником ручного зварювання з ним не було проведено розрахунок по заробітній платі та є прямим порушенням вищевказаних норм.

Частиною 1 ст.117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як зазначено у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2013 року по справі № 6-64цс13: «відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України».

При обчислення середньої заробітної плати суд першої інстанції вірно послався на постанову Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Порядок обчислення середньої заробітної плати», зокрема п. 8, в якому зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно із підпунктом 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу.

Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Не зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині судового рішення тієї обставини, що стягнутий на користь працівника сума середньомісячного заробітку є без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, не є підставою для скасування правильного судового рішення, а може бути усунутий даний недолік шляхом роз'яснення рішення суду за заявою сторони по справі.

Принцип співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку не міг бути застосований судом першої інстанції, так як відповідач добровільно не задоволив вимог працівника та не виплатив йому повністю чи частково розрахунок при звільненні, а позовні вимоги позивача про стягнення розрахунку при звільненні задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до встановлених судом правовідносин та з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування правильного і справедливого судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «АЗОТ», Хлівненка Павла Васильовича відхилити, а рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі 30 днів з часу проголошення постанови.

Судді В.В. Пономаренко

Ю.В. Сіренко

В.І. Ювшин