Справа № 309/2490/18
Провадження № 2/309/1559/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2018 року м. Хуст
Хустський районний суд
Закарпатської області
в складі: головуючого-судді: Орос Я.В.
за участю секретаря Соймик Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Драгівська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття з реєстрації, -
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа: Драгівська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Позовні вимоги вмотивовані тим, що він є власником житлового будинку, в АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. За вищевказаною адресою зареєстрований її син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. Син ОСОБА_2 в даному будинку не проживає з 2016 року, тобто вже біля двох років, станом на сьогоднішній день місце проживання його не відоме. Просить суд визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим будинком, та зняття з реєстраційного обліку за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 Хустського району.
В судове засідання позивач не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення на сайті Хустського райсуду. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Представник третьої особи Драгівської сільської ради в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги слід задоволити частково, виходячи з наступного.
За змістом ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321, 325, 383, 386, 391 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права, власник житлового будинку здійснює своє право на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, може використовувати будинок для проживання свого і членів сім'ї, може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, вимагати захисту права власності, в тому числі - усунення перешкод у здійсненні права.
Житловий будинок, в АДРЕСА_1, належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.6).
Відповідач ОСОБА_2 у вказаному будинку не проживає з 2016 року, що стверджено актом обстеження матеріально-побутових умов від 25 липня 2018 року, який складений депутатом Драгівської сільської ради Рішко Г.М.( а.с.10) та довідкою Драгівської сільської ради від 25.07.2018 р.
Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім»ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім»ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім»ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім»ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно ст. 71 ЖК України, при відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Разом з тим, як вказувалось вище, відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку з 2016 року, що є підставою для визнання його таким, що втратив право на користування вказаним жилим приміщенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 вказаної норми закону член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач втратив право на користування будинком, що належить позивачу у зв'язку із відсутністю без поважних причин понад пів року, а тому позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.
Вирішуючи позовну вимогу про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд приходить до наступного висновку.
Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації.
У відповідності до п.3 Правил реєстрації місця проживання, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів (п.1.3. Порядку).
Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, що передбачено п.26 вищевказаних правил.
В частині вимоги про зняття з реєстрації відповідача слід відмовити, оскільки така вимога, на переконання суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстрації у спірному будинку, у порядку встановленого зазначеними Правилами та Законом.
Керуючись ст.ст. ст.4-5,10,12,76-80,89, 259,263-265, 268, 273,280-283, ст.ст. 16,319,321,386, 391 ЦК України, ст. ст. 150.156 ЖК України , Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позов - задоволити частково .
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В задоволенні інших вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області, через Хустський районний суд .
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 29 листопада 2018 року.
Суддя Хустського
районного суду: підпис: Орос Я.В.
Суддя Хустського
районного суду: Орос Я.В.