Справа № 214/3686/18
2/214/2202/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 листопада 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Улятовській М.О.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3, діючи через свого представника ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №58 в будинку №2 по вул. Генерала Кузнецова в м. Кривому Розі.

В обґрунтування предявлених вимог зазначено наступне. ОСОБА_3 є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Генерала Кузнецова 2/58, м. Кривий Ріг, належного їй на підставі договору дарування від 24 лютого 2018 року. В зазначеному житловому приміщенні значиться зареєстрованим колишній власник квартири ОСОБА_4, який з березня 2017 року та по теперішній час фактично в ній не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні. В добровільному порядку зняти своє місце проживання з реєстраційного обліку він не бажає, проте участі в утриманні майна не приймає, інтересу не проявляє. У звязку з цим ОСОБА_3 звертається з вимогою про визнання ОСОБА_4 втратившим право користування квартирою в судовому порядку, оскільки вимушена за нього сплачувати комунальні послуги, а також позбавлена законного права на вільне розпорядження належним їй нерухомим майном. Така бездіяльність відповідача порушує конституційні права позивачки як власника майна та не дає змоги їх реалізувати в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала повністю, підтвердивши зміст позовної заяви. Не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. При цьому пояснила, що ОСОБА_4 є чоловіком ОСОБА_3, шлюб між ними не розірвано. З квартири відповідач виїхав добровільно, оскільки переїхав проживати за кордон. З квартири його ніхто не виганяв та повернутися перешкод ніхто не чинив.

Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, у зв'язку з чим на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: акт (а.с.6), договір дарування (а.с.7-8), акт (а.с.11).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: договір дарування квартири (а.с.7-8), акт (а.с.11), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування квартири АДРЕСА_1 у приватній власності позивачки, перебування відповідача на реєстраційному обліку в зазначеній квартирі, та його відсутність в ній понад 1 рік.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 з 24 лютого 2018 року, що вбачається з договору купівлі-продажу (а.с.7-8). Дарувальником квартири є ОСОБА_4, з яким позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2007 року. Шлюб не розірвано. Вказані обставини встановлені з договору, відомостей з паспорту ОСОБА_3 та пояснень її представника.

Відповідач у спірній квартирі не проживає з березня 2017 року, що встановлено поясненнями представника позивачки, актом (а.с.11).

Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, їх хронологічності, суд приходить до висновку, що вони склались між дійсним власником та колишнім власником житла, що регламентовано ст.346 ЦК України, а тому посилання позивачки та її представника на ст.405 ЦК України, ст.167 ЖК України є помилковими.

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, ЖК України.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.346 ч.1 п.1 ЦК України, право власності (володіння, користування, розпорядження) припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Таким чином, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника (його родичів, членів сімї) такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.1 ч.1 ст.346 ЦК України), адже чинним законодавством не передбачено збереження права користування житлом попереднього власника у випадку зміни власника.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 28 лютого 2018 року подарував своїй дружині ОСОБА_3 квартиру, розташовану за адресою: вул. Генерала Кузнецова 2/58, м. Кривий Ріг, однак до теперішнього часу продовжує значитись зареєстрованим в квартирі.

Отже, позивачка є повноправним власником житла, права володіння, користування та розпорядження яким вона не має можливості реалізовувати в повному обсязі. Так, відповідач, будучи колишнім власником житла, права на яке у нього припинились з підстав відчуження ним майна на користь позивачки на підставі цивільно-правової угоди, фактом своєї реєстрації в квартирі, де фактично не проживає з березня 2017 року, чинить позивачці перешкоди у здійсненні такого права.

За даних обставин суд приходить до висновку про дійсність порушення прав позивачки, які за вказаних вище обставин підлягають захисту судом із задоволенням предявленого нею та визнанням відповідача таким, що втратив право користування квартирою №58 в будинку №2 по вул. Генерала Кузнецова в м. Кривому Розі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 346, 391, 396 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою №58 в будинку №2 по вул. Генерала Кузнецова (колишня назва Кузнецова) в м. Кривому Розі.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий суддя В.М. Прасолов