Провадження № 2/344/1636/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

06 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Татарінової О.А.

секретаря Мічута Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 25.12.1996 року по реєстру № 2-1626 після смерті матері їй належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ від 05.12.2006 року, 1/2 частина даної квартири належала брату ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.01.1997 року. Дана квартира складається з двох кімнат житловою площею 32,9кв.м., загальна площа 56,9кв.м.

04.06.2006 року помер брат позивача ОСОБА_3, а 23.02.2007 року Івано-Франківською державною нотаріальною конторою відповідачу ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 по реєстру № 2-360. Зазначає, що як власник 1/2 частини даного нерухомого майна, позивач не може в повному обсязі використовувати своє право власності, оскільки відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди в користуванні жилим приміщенням, заявляючи що він є власником квартири і вправі нею розпоряджатись. Зокрема, у дверях квартири поміняно вхідний замок, у звязку з чим позивач взагалі не може потрапити у житло. На її прохання передати ключ від дверей у добровільному порядку відповідач відмовляється. Крім цього, позивачу стало відомо, що без її згоди відповідач поселив в дане житло свого зведеного брата, та в квартирі періодично проживає його мати. При цьому позивач проживає у квартирі матері чоловіка разом з дітьми, зокрема повнолітнім сином ОСОБА_4, який є інвалідом другої групи. Факт вчинення перешкод в користуванні квартирою позивачу можуть підтвердити свідки. Крім цього підставою звернення позивача з даним позовом також є те, що КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» звернулась до позивача та її покійного брата про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і лише по ухвалі суду були витребувані документи, які підтверджують, що співвласником даного обєкту нерухомості є відповідач ОСОБА_3 На підставі наведеного просила суд постановити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод в користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1, та вселити позивача в дану квартиру.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, позивач подала заяву, в якій позов підтримала з мотивів, викладених в заяві, просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, не заперечила проти заочного рішення у даній справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надсилав клопотання (а.с.43,51-52,64-6577-78,99-100), в яких просив розгляд справи відкласти у зв'язку поганим станом здоров'я, однак доказів проважності причин неявки в судове засідання не надавав.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.

Враховуючи заяву позивача, покази свідків, надані ними у судовому засіданні 09.02.2018 року, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.12.1996 року, ОСОБА_1 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1, як спадкового майна після смерті матері ОСОБА_6 (а.с.4).

Інша 1/2 частина даного спадкового майна відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.1997 року, належала брату позивача ОСОБА_3 (а.с.5).

ОСОБА_3 помер 06.06.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-НМ № 026672 (а.с.7).

23.02.2007 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що належало спадкодавцю ОСОБА_3 (а.с.6,11-12).

Отже позивач та відповідач являються співвласниками квартири АДРЕСА_1 (по 1/2 частині), що підтверджується також копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.8).

Згідно копії будинкової книги, заведеної 12.06.1993 року (а.с.9-10), у квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані: ОСОБА_6, 02.03.1930р.н., ОСОБА_3, 19.09.1959р.н. та ОСОБА_2,08.03.1985р.н.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до 2 п. 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Позивач вказує, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні жилим приміщенням, заявляючи що він є власником квартири і вправі нею розпоряджатись. Зокрема, у дверях квартири поміняно вхідний замок, у звязку з чим позивач взагалі не може потрапити у житло.

При цьому позивач проживає у квартирі матері чоловіка разом з дітьми, зокрема повнолітнім сином ОСОБА_4, який є інвалідом другої групи (а.с.14).

14.02.2018 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори з проханням передати ОСОБА_2 заяву про те, що їй належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_2, та прохання передати ключі та забезпечити доступ до вищевказаної квартири до 14.03.2018 року (а.с.68). Дана заява була надіслана ОСОБА_2 (а.с.68 на звороті).

ОСОБА_1 зверталась до Івано-Франківського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області із заявою прийняти міри до її племінника ОСОБА_2, який поміняв замки у дверях квартири, та не впускає її.

Відповідно до висновку № 817 від 01.03.2018 року складеного дільничим офіцером Івано-Франківського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області за зверненням ОСОБА_1 по факту неправомірних дій з боку ОСОБА_2І, який міститься в матеріалах перевірки за зверненням, наданих на запит суду (а.с.86-97), вбачається, що в ході проведення перевірки було опитано ОСОБА_1, яка вказала що 09.02.2018 року близько 18год. 20хв. прийшла за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 22/59. Вона є співвласником вищевказаної квартири спільно із племінником ОСОБА_2 на основі свідоцтва про право на спадщину за законом. В помешкання племінник її не впускає та поміняв замки на вхідних дверях. В ході проведення перевірки по даному факту при спілкуванні в телефонному режимі із ОСОБА_2 останній повідомив, що немає можливості надати будь-яких пояснень, оскільки перебуває за межами Івано-Франкіської області та не знає коли повернеться. Звернення містить ознаки цивільно-правових відносин, а тому ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до суду (а.с.67).

З матеріалів перевірки за зверненням, наданих на запит суду, зокрема пояснення ОСОБА_7 також вбачається, що він проживає за адресою. вул. Грушевського, 22/16 в м. Івано-Франіквськ, громадянка ОСОБА_8 відома йому, як ОСОБА_9, яка проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 із 1993 по 1997 роки, та яка являється співвласником даного житла. До даної квартири їй не дають доступу. У даний час хто прживає у зазначеній квартирі йому не відомо (а.с.91).

Згідно ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні 09.02.2018 року пояснив, що знайомий з позивачем, та йому відомо, що у неї є квартира на вул. Грушевського. Влітку 2016 року він разом з позивачем приходив до квартири, та не змогли туди зайти, оскільки домофон не працював. У грудні 2017 року вони знову вирішили піти до вказаного житла, однак їм ніхто не відчинив, хоча у квартирі горіло світло та у ній хтось перебував. Позивач телефонувала відповідачу, проте він не відповідав на дзвінки.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні 09.02.2018 року пояснив, що він є сином позивача, та зазначив, що їм приходили квитанції за квартиру, у даній квартирі знаходяться речі позивача. Влітку 2017 року вони приходили до квартири, та у ній в той час перебували зведений брат відповідача та його мама. Ключів від квартири позивач немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статею 82 цього Кодексу.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні ОСОБА_1 спільною квартирою № 59 будинку № 22 по вул. Грушевського в м. Івано-Франківськ, оскільки позивач не має доступу до квартири, яка належить сторонам на праві спільної власності, а тому позов слід задовольнити та зобовязати відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні квартирою № 59 по вул. Грушевського, 22 в м. Івано-Франківську та вселити її у дану квартиру.

Керуючись ст. 41 Конституції України, нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 368 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-79, 81, 141, 263-265, 268, 280-282,288-289 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_3.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_3.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Татарінова О.А.