Справа № 148/2616/16-ц
Провадження №2/148/124/18
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2018 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі: судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3, про стягнення витрат з повернення боргу спадкодавця та витрат повязаних з похованням спадкодавця,-

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат з повернення боргу спадкодавця та витрат повязаних з похованням спадкодавця.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 04.11.2014 померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала, за адресою: вул. Червонофлотська, 124/62, м. Херсон. Позивач на підставі рішення Цюрупинського районного суду м. Херсона від 07.04.2015, набула правового статусу спадкоємця ОСОБА_4 та задовольнила вимоги кредитора спадкодавця ОСОБА_3 погасивши борг ОСОБА_4 на суму 1800 доларів США, а також здійснила витрати на поховання останньої у розмірі 7932,99 грн.

В подальшому ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 10.06.2015, зазначене рішення скасовано. В той час, як іншим рішенням Суворовського районного суду м. Херсона визначено відповідачу додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, а також визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину видані позивачеві.

Оскільки, відповідач є спадкоємцем ОСОБА_4, прийняла спадщину та реалізувала свої спадкові права на квартиру, за адресою: вул. Червонофлотська, 124/62, м. Херсон, позивач звернулася до суду з вказаним позовом і просить стягнути з неї грошові кошти у сумі 55119,99 грн., які складаються з витрат на поховання ОСОБА_4 7932,99 грн., та суми боргу сплаченої ОСОБА_3 у розмірі 47314 грн., що є еквівалентом 1800 доларів США за курсом 26,28 грн. за 1 долар.

Згодом позивач збільшила позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 56084,79 грн.

Позивач у судове засідання не зявилася і відомостей про причини неявки суду не повідомила.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала і просила позов задовольнити посилаючись на те, що позивач здійснила витрати на поховання спадкодавця, а також погасила наявний у останньої борг у звязку з чим, згідно ст. 1232 ЦК України, набула прав її кредитора.

Відповідач у судове засідання не зявилася і відомостей про причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача частково визнала позовні вимоги на суму 5748,75 грн., вказавши, що відсутня розписка згідно якої ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 у борг грошові кошти та сторона позивача у повному обсязі не довела суму витрат здійснених ОСОБА_1 на поховання ОСОБА_4 Аналогічну позицію представник відповідача висловила у додаткових письмових поясненнях від 08.11.2017.

Третя особа ОСОБА_3, допитаний у якості свідка, пояснив суду, що надав ОСОБА_4 у позику грошові кошти у сумі 1800 доларів США, які йому після смерті ОСОБА_4 повернула ОСОБА_1, про що він надав їй розписку, тоді як боргову розписку ОСОБА_4 розірвали, більше ніяких підтверджень немає.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що 04.11.2014 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КГ № 190953 від 05.11.2014, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції у Херсонській області (а.с. 5).

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона у справі № 668/11926/15-ц від 15.03.2016, визначено ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину видані ОСОБА_5 на спадкове майно ОСОБА_4 та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вказане спадкове майно (а.с. 11 12).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 75360203 від 09.12.2016, 28.11.2016 ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру, за адресою: вул. Червонофлотська, 124/62, м. Херсон, яка належала ОСОБА_4 (а.с. 13).

Статтею 1218 ЦК України, визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідач у справі є спадкоємцем померлої ОСОБА_4, що підтверджується матеріалами справи та не оспорювалося сторонами в ході розгляду справи.

Частиною 1 ст. 1232 ЦК України, встановлено, що спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

У статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992, визначено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

У відповідності до акту виконаних робіт № 17 від 20.04.2015, виданого ФОП ОСОБА_7, ОСОБА_1 здійснила замовлення на виготовлення памятника на імя ОСОБА_4, померлої 04.11.2014 (а.с. 97).

Відповідно до договору-замовлення від 06.11.2014, укладеного між Комунальним підприємством «Міськтеплокомуненерго» і ОСОБА_1, остання сплатила грошові кошти у сумі 557,74 грн. за поховання ОСОБА_4 (а.с. 93), що також підтверджується квитанцією за № 100 від 05.11.2014 (а.с. 94).

Згідно квитанції № 10197680 від 06.11.2014, ОСОБА_1 сплатила грошові кошти у сумі 59,24 грн. за зберігання тіла (а.с. 92). Крім того, у матеріалах справи наявна квитанція за № 003164 від 05.11.2014, виданої ФОП ОСОБА_7 про придбання гробу та хреста, вартістю 2125 грн. (а.с. 95).

За таких обставин, враховуючи, що позивач надала суду документальні підтвердження здійснення нею витрат на поховання ОСОБА_4, померлої 04.11.2014, а також обґрунтувала їх розмір, суд прийшов до висновку про задоволення позову у цій частині.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012, визначено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

У відповідності до розписки ОСОБА_8 від 20.04.2015, ОСОБА_1, як спадкоємець ОСОБА_4, сплатила останньому борг у розмірі 43200 грн., що є еквівалентом 1800 доларів США (а.с. 98).

Статтею 202 ЦК України, визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

На підставі ч. 1 і 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Нормами п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, встановлено, що розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян становить 17 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13.

На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_1 у своїх позовних вимогах посилається на погашення нею заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 у сумі 43200 грн. та на підтвердження зазначених обставин позивач надала суду розписку останнього від 20.04.2015, про отримання коштів в рахунок погашення боргу ОСОБА_4

Разом з тим, в ході розгляду справи сторона позивача не надала суду для дослідження боргової розписки ОСОБА_4, а також будь-яких інших документів, що могли б служити підтвердженням існування між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 боргових зобовязань.

За таких, обставин суд позбавлений можливості встановити факт отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_3 грошових коштів у борг, а також інші істотні обставини, які властиві договору позики в частині щодо умов надання коштів, їх суми, сплати відсотків та строку повернення, також суд не взмозі встановити правову природу можливих відносин, що існували між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а тому, прийшов до висновку про відмову у задоволенні зазначеної частини позовних вимог, у звязку з їх недоведеністю.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, враховуючи суму задоволених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору 81,21 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 19, 23, 76-81, 95, 141, 352, 354 ЦПК України, ст. 208, 1232, 1218, 1281, 1282, ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючої, за адресою: вул. Леніна, 36, с. Торків, Тульчинський район Вінницька область, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої, за адресою: вул. Стаханова, 19, м. Цюрупинськ Херсонської області, РНОКПП: НОМЕР_2, витрати на поховання ОСОБА_4, померлої 04.11.2014 у розмірі - 7932 (сім тисяч девятсот тридцять дві) гривні 99 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору - 81 (вісімдесят одна) гривня 21 копійка.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Розяснити, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строк на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 20.04.2018.

Суддя: