Справа № 630/175/18
Провадження № 2/630/150/18
31 травня 2018 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області в складі:
головуючого: судді Малихіна О.О.,
за участі секретаря: Косенко С.В.,
позивача ОСОБА_1.,
представника органу опіки та піклування Мухіна С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу № 630/175/18 (провадження № 2/630/150/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, треті особи: Відділ з питань державної реєстрації виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, -
В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що їй на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. У вказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_2. та ОСОБА_3, але з 2007 року вони фактично не проживають у ньому. Фактично відповідач разом з сином виїхала на постійне проживання на територію АР Крим. В зв'язку з тим, що відповідачі не знялися з обліку за вказаною адресою у добровільному порядку позивач була змушена звернутися з вказаним позовом до суду.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, в якому вона проживає. Після того, як її син ОСОБА_4. одружився з ОСОБА_2., вона була змушена зареєструвати в даному житловому будинку невістку ОСОБА_2., оскільки їй необхідно було стати на облік до лікарні в період вагітності. В 2015 році вона, ОСОБА_1, зареєструвала в своєму будинку онука, ОСОБА_3, як це було потрібно для оформлення закордонного паспорту для дитини. Але після весілля невістка та її онук постійно проживали в м. Харкові, до неї лише інколи приїжджали в гості на день, не більше. В жовтні 2015 року відповідачі переїхали жити до АР Крим та отримали російське громадянство. Так як відповідачі на даний час не проживають у вказаному житловому будинку, то вона, ОСОБА_1 не може в повному обсязі розпоряджатися своїм майном.
Відповідачі ОСОБА_2. та ОСОБА_3 відзив на позов не подали, в судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідачі не повідомили, тому суд виходить з того, що їх неявка відбулась за неповажних причин. Тому суд розглядає справу за відсутністю відповідачів в заочному судовому засіданні на підставі наявних матеріалів.
Виконавчий комітет Люботинської міської ради Харківської області до суду подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі представника відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, за наявними доказами згідно чинного законодавства.
Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області Мухін С.О. в судовому засіданні посилався на висновок органу опіки та піклування від 30 травня 2018 року, складений на підставі обстеження умов проживання в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, та висловився проти позбавлення малолітньої дитини - ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, оскільки свідоцтво про реєстрацію місця проживання дитини на території АР Крим видані незаконними державними органами, тому являється недійсними та створюють правових наслідків.
Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку № АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 12 листопада 2003 року, та зареєстрованим в КП «Люботинське БТІ» 18 листопада 2003 року за реєстр. № 65. На момент звернення позивача ОСОБА_1. до суду з даним позовом належність їй на праві власності вказаного житлового будинку також підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно від 15 березня 2018 року.
Згідно з довідкою № 03-10/1162, виданою 07 березня 2018 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області, до складу сім'ї позивача входять наступні особи: син ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н., невістка ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., та онук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н. Та обставина, що малолітній ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 і ОСОБА_2, відповідача в справі, підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданим 16 травня 2007 року відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області.
Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, до якої внесені відомості про громадян, що проживають в будинку № АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_2. зареєстрована в спірному будинку з 14 листопада 2006 року, а відповідач ОСОБА_3 - з 07 жовтня 2015 року.
Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Той факт, що відповідач ОСОБА_2. разом з малолітнім сином, ОСОБА_3., в спірному житловому будинку не проживають, підтверджується актом комісії квартального комітету № 52 від 30 березня 2018 року за місцем знаходження будинку, засвідченого 30 березня 2018року відділом забезпечення діяльності виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області.
За ініціативою позивача під час судового розгляду було допитано в якості свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6 і ОСОБА_4, які підтвердили суду ті обставини, що з будинку № АДРЕСА_1 окрім позивача ОСОБА_1. та її чоловіка ніхто не проживає.
Так, свідки ОСОБА_5. і ОСОБА_6 пояснили суду, що являються сусідками ОСОБА_1. та пам'ятають, як в її подвір'ї справляли весілля її сина, ОСОБА_4 з ОСОБА_2. Після весілля молодята одразу переїхали жити на квартиру в м. Харків. За минулі роки ОСОБА_4 вони бачили в будинку ОСОБА_1. лише кілька разів, коли та з чоловіком приїжджала в гості до свекрухи, але навіть ночували не залишалась.
Свідок ОСОБА_4. підтвердив суду, що ОСОБА_2. і ОСОБА_3 являються її дружиною та сином відповідно. З ОСОБА_2. він одружився у 2006 році та оселився з нею на квартирі, що належить його батькам та знаходиться в районі «Залютіно» м. Харкова. Вони разом з дитиною прожили в цій квартирі до жовтня 2015 року. Того року дружина кілька разів пропонувала йому переїхати до її батьків в АР Крим на постійне проживання, але він відмовився. Тому дружина оформила для сина закордонний паспорт та разом з ним 30 жовтня 2015 року переїхала на постійне проживання до своїх батьків в м. Нижнєгорський АР Крим. Він кілька разів їздив в гості до свого сина, залишав йому гроші та подарунки, також спілкується з ним по телефону. Недавно він дізнався від дружини, що вона оформила собі російське громадянство, але схотіла на його прохання приїхати в м. Люботин, аби скасувати свою реєстрацію в будинку матері. Він, ОСОБА_4., також підтвердив суду, що від моменту весілля мати, ОСОБА_1, жодного разу не чинила перешкод для проживання в її будинку.
Згідно з відповіддю Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області від 04 травня 2018 року, будь-яких звернень з приводу конфліктних ситуацій з боку ОСОБА_2 та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 за адресою: м. Люботин, АДРЕСА_1, до відділення поліції за період з 2007 року по 30 березня 2018 року не надходило.
На підтвердження тієї обставини, що відповідачі з жовтня 2015 року постійно проживають на території АР Крим, позивач ОСОБА_1 надала суду копію паспорту Російської Федерації № НОМЕР_2 від 04 грудня 2017 року на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., уродженки АДРЕСА_2, в якому вказана адреса постійного проживання: АДРЕСА_2; а також свідоцтво № 2455 від 13 грудня 2017 року про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., уродженця м. Люботин Харківської області, за адресою: АДРЕСА_2. Обидва документи видані органом УФМС Росії по Республіці Крим і м. Севастополь в Нижнєгорському районі.
Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.
Вказані вище документи про реєстрацію місця проживання відповідачів на території АР Крим органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області визнані недійсними і такими, що не створюють правових наслідків. Тому підстав для позбавлення малолітнього ОСОБА_3 права користування житловий будинком позивача орган опіки та піклування не вбачає, що й вказав у своєму письмовому висновку № 03-36/1904 від 30 травня 2018 року.
З іншого боку, у поданому висновку орган опіки та піклування вказує на обставини проведення перевірки житлово-побутових умов в будинку позивача ОСОБА_1. Але жодного посилання на виявлення ознак, які б вказували, що цей житловий будинок є місцем постійного проживання відповідача ОСОБА_2 та її малолітнього сина, ОСОБА_3, у висновку не викладено.
Питання щодо можливості використання як доказів у справі документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, слід вирішувати з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними доказами є докази, які місять інформацію щодо предмету доказування. Тому документи, видані органами та установами на території АР Крим, які подані позивачем в даній справі, суд вважає за необхідне взяти до уваги та надати їм оцінку в сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами.
Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2. як член сім'ї власника ОСОБА_1. мала право на проживання в спірному житловому будинку, але не проживає в ньому без поважних причин з 2007 року, тобто більше року, а тому суд вважає, що вона втратила право користування житловою площею в спірному житловому будинку.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.
Як вже суд вказував вище, малолітній ОСОБА_3 зареєстрований в житловому будинку позивача з 07 жовтня 2015 року, але з 30 жовтня 2015 року переїхав проживати разом з матір'ю до АДРЕСА_2. На той час дитині ще не виповнилось десяти років, тому визначення його місця проживання разом з матір'ю в с. Нижнєгорський відбулось за згодою обох батьків, що підтвердив ОСОБА_4., батько малолітнього ОСОБА_3
В зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_2. самостійно визначила для себе та свого сина інше місце проживання, ніж житловий будинок позивача, суд приходить до висновку, що вони добровільно відмовились свого права на проживання в будинку ОСОБА_1.
З урахуванням наведеного, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування та задовольняє позов та визнає відповідачів такими, що втратив право користування спірним будинком.
На підставі викладеного, керуючись ст. 29, 405 ЦК України, ст. 19 СК України, ст.ст. 10-13, 81, 82, 141, 263, 265, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Харківської області в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

На заочне рішення відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст заочного рішення складений 08 червня 2018 року.

Суддя О. О. Малихін