АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 686/2634/17
Провадження № 22-ц/792/369/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання - Лапко Ю.В.,

за участю: представника апелянта - ОСОБА_4,

представника позивача - Москалюк С. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/2634/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2017 року (суддя Мороз В.О.) у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

встановив:

У лютому 2017 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом та просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором №HMXRRX13680006 від 12.09.2007 року у розмірі 105632,84 грн., з них: 98193,24 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1439,60 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 6000 грн. - пеня.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.09.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №НМXRRХ13680006, згідно з яким ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 11996,76 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконав. Станом на 25.11.2016 року заборгованість по кредиту становила 356616,66грн. Судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду від 20 червня 2008 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у сумі 15452,65 грн., а саме 11996,76грн. - заборгованість за кредитом, 2022,70грн. - заборгованість за відсотками, 1151,68грн. - заборгованість за комісією, 281,51грн. - пеня. Тому, з урахуванням сум, стягнутих судовим наказом, заборгованість по кредиту становить 105632,84грн.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовні вимоги зменшив, просив стягнути заборгованість по відсоткам за кредитним договором за період з 25.11.2011 року по 25.11.2016 року у розмірі 56790грн.04грн. Представник позивача зазначив, що за період з 25.11.2011р. по 25.11.2016р. заборгованість по відсоткам становить

_____________________________________________________________________________

Головуюча в першій інстанції - Мороз В.О.

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія: 27

56790,04грн. Оскільки відповідачем кредитні кошти не повернуто банку, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість по відсоткам за кредитним договором №HMXRRX13680006 від 12.09.2007 року за період з 25.11.2013 року по 25.11.2016 року у розмірі 34168 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить змінити рішення в частині визначення розміру відсотків, зменшивши суму стягнення заборгованості з 34168грн. до 4318,83грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт посилається на те, що укладеним між сторонами договором не встановлено розмір процентів після спливу визначеного в договорі терміну повернення позики, а тому банк не має права нараховувати відсотки за період після 12.09.2009 року в розмірі 8,5% на місяць.

Представник апелянта ОСОБА_6 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Москалюк С.А., заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Встановлено, що 12.09.2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №НМXRRХ13680006, згідно з умовами якого ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 11996,76грн. на термін 24 місяців з 12.09.2007р. по 12.09.2009р. включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 143,96грн., одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1999,46грн. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з 15 по 20 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти у сумі 709,62 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії та інших витрат згідно Умов.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_6 уклали кредитний договір шляхом приєднання до запропонованих Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка».

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Пам'яткою клієнта, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит.

В порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку та строки.

Судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2008 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредиту за період з 12.09.2007 р. по 26.05.2008 р. у сумі 15452,65 грн.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. у справі №6-1206цс15.

Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.

Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Зі змісту наведених норм випливає висновок, що зобов'язання з кредитного договору передбачає єдиний обов'язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит.

Відповідно до п.4.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» за користування кредитом у період з дати укладання договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах та заяві.

Пунктами 3.2.2, 3.2.3, 3.2.9 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» передбачено обов'язок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви та п.п.4.1, 4.2 даних Умов та Тарифів, повністю повернути кредит до дати, зазначеної в Заяві. При непогашенні кредиту в строки, зазначені в Заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п. 4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості.

В заяві позичальника визначено, що при порушенні зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 8,5% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що передбачене кредитним договором підвищення процентної ставки відбувається внаслідок порушення зобов'язань, зокрема користування кредитом понад встановлений строк, тобто збільшення процентної ставки сторони пов'язали з певною подією - неповерненням кредитних коштів у встановлений у договорі строк.

Таке підвищення процентної ставки є саме реакцією на порушення зобов'язань за договором і не може вважатися таким, що зумовлене збільшенням кредитного ризику, оскільки підвищення кредитного ризику - це ймовірна можливість виникнення ускладнень при виконанні договору, а в даному випадку йдеться про збільшення процентів внаслідок порушення договору.

Разом з тим законодавством не заборонено встановлювати інші види забезпечення виконання зобов'язань, підстави сплати, правова форма та розмір яких визначаються договором або законом, а тому встановлення в договорі підвищених відсотків як санкції за користування кредитом понад визначений у договорі строк є забезпеченням виконання

зобов'язань за цим договором, яке передбачене домовленістю сторін і не суперечить законодавству.

Отже, з аналізу викладеного можна зробити висновок, що підвищені проценти, нараховані банком згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки і застосовується до вимог кредитора за основним зобов'язанням. Отже, банк мав право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за підвищеною відсотковою ставкою в межах загального строку позовної давності - трьох років (стаття 257 ЦК України) з дня виникнення такого права.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017р. справа №6-1964цс16.

Оцінивши наявні у справі докази суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не змінював відсоткову ставку в односторонньому порядку, апідвищення процентної ставки відбувалося внаслідок порушення відповідачем зобов'язань, зокрема користування кредитом понад встановлений строк, а тому дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості по відсоткам в межах строків позовної давності.

В цій частині рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Разом із тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд припустився помилки.

Частиною 2 статті 88 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I групи.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 є інвалідом І групи. Тому, підстави для стягнення судового збору з ОСОБА_6 на користь позивача відсутні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_6 на користь позивача слід скасувати та компенсувати ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачений судовий збір у сумі 962грн.72коп. за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2017 року скасувати в частині стягнення судового збору.

Компенсувати публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПРИВАТБАНК» сплачений судовий збір у сумі 962грн.72коп. за рахунок держави.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 березня 2018 року.

Судді: /підпис/ Т.В.Спірідонова

/підпис/ А.В.Купельський

/підпис/ Т.О.Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова