Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 481/1243/16-ц

провадження № 61-22922св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Стрільчука В. А.,
суддів:Кузнєцова В. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач),Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу судді Новобузького районного суду Миколаївської області Вжещ Світлани Іванівни на окрему ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 27 лютого 2014 року ОСОБА_6 отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7 400,00 грн зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач порушує кредитні зобов'язання та має станом на 06 листопада 2016 року заборгованість розмірі 60 745,60 грн, яка складається з: 7 199,50 грн - заборгованості за кредитом; 47 177,26 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 000,00 грн - заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн - штрафу (фіксована частина); 2 868,84 грн - штрафу (процентна складова), ПАТ КБ «ПриватБанк» просило його позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь указану заборгованість.

У грудні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із зустрічним позовом, в якому, посилаючись на те, що він не приєднувався до договору про надання банківських послуг, договір не відповідає вимогам статті 28 ЦК України, просив визнати недійсним кредитний договір від 27 лютого 2014 року.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 січня 2017 року первісний та зустрічний позов об'єднані в одне провадження.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу за кредитним договором від 27 лютого 2014 року б/н у розмірі 60 745,60 грн та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» довело факт укладання кредитного договору із ОСОБА_6, отримання ним кредитних коштів та порушення умов зобов'язання.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2017 року рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення апеляційного суду обґрунтовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитний договір від 27 лютого 2014 року б/н укладений, а ОСОБА_6 отримано і використано кредитні кошти, тому підстав для стягнення із ОСОБА_6 нарахованої позивачем заборгованості за договором у зв'язку з неналежним виконанням саме договірних зобов'язань немає.

Крім того, не може бути визнаний недійним правочин, який не вчинено.

Окремою ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2017 року доведено до відома голови Апеляційного суду Миколаївської області для застосування належного реагування про порушення суддею Новобузького районного суду Миколаївської області Вжещ С. І. норм процесуального законодавства у даній справі, зокрема частини другої статті 195 ЦПК України 2004 року.

Окрема ухвала обґрунтована тим, що суддя Вжещ С. І., перебуваючи в нарадчій кімнаті у цій цивільній справі № 481/1243/16-ц, розглянула справу № 481/27/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, чим порушила таємницю нарадчої кімнати.

У березні 2017 року суддею Новобузького районного суду Миколаївської області Вжещ С. І. подано доВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на окрему ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2017 року, в якій заявник просить скасувати зазначене судове рішення, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд постановляючи окрему ухвалу не встановив та не з'ясував об'єктивні причини, умови та час винесення рішення у справі № 481/27/17, як наслідок прийшов до помилкового висновку про порушення заявником таємниці нарадчої кімнати у цивільній справі № 481/1243/16-ц.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, а ухвалою від 09 листопада 2017 року призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду зазначену цивільну справу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи окрему ухвалу щодо головуючого у справі судді місцевого суду Вжещ С. І., апеляційний суд виходив із того, що вона порушила норми процесуального законодавства у цій справі, зокрема частини другої статті 195 ЦПК України 2004 року.

Судом встановлено, що 01 лютого 2017 року 10 год 23 хв до 12 год 41 хв проводився розгляд справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, після закінчення якого суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, яке проголошено 02 лютого 2017 року з 09 год 00 хв до 09 год 03 хв.

Згідно з розміщеною в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформацією, 01 лютого 2017 року Новобузьким районним судом Миколаївської області у складі головуючого Вжещ С. І., розглянуто цивільну справу № 481/27/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено рішення.

Оскільки справу № 481/27/17 призначено до розгляду на 13 год 00 хв 01 лютого 2017 року, апеляційним судом зроблено висновок про те, що суддя Вжещ С. І., перебуваючи у нарадчій кімнаті у цивільній справі 481/1243/16-ц, розглянула справу № 481/27/17, чим порушила таємницю нарадчої кімнати.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до частини першої статті 211 ЦПК України 2004 року суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Статтею 320 ЦПК України 2004 року встановлено, що апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених статтею 211 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, які не є підставою для скасування рішення чи ухвали суду першої інстанції.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є: виявлення під час розгляду справи порушень матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Окрема ухвала може бути постановлена тільки на підставі матеріалів, досліджених у суді, та має містити вказівку на дійсні причини й умови, які сприяли порушенню саме матеріального або процесуального закону, та які саме права громадян порушено. За наявності цих двох правових підстав у сукупності суд має право постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню виявлених порушень.

Отже, окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу та реагування на виявлені під час судового розгляду порушення законності, постановлення окремої ухвали спрямовано на усунення причини та умови, що цьому сприяли.

Натомість апеляційний суд, постановляючи оскаржувану окрему ухвалу, про допущені суддею суду першої інстанції Вжещ С. І. помилки, обмежився посиланнями на ухвалу про відкриття провадження у справі № 481/27/17 та рішення суду у цій же справі від 01 лютого 2017 року, які отримав із Єдиного державного реєстру судових рішень, однак не дослідив їх у судовому засіданні та не витребував пояснень судді, що постановив ці рішення, не встановив та не з'ясував обставини винесення рішення у справі № 481/27/17, і як наслідок прийшов до помилкового висновку про порушення суддею Вжещ С. І. таємниці нарадчої кімнати у цивільній справі № 481/1243/16-ц.

Із доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, вбачається, що розгляд справи № 481/27/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором проведено 01 лютого 2017 року за відсутності сторін у зв'язку з надходженням заяв від обох сторін про розгляд справи за їхньої відсутності до початку розгляду 01 лютого 2017 року о 10 год 23 хв цивільної справи № 481/1243/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Фіксація процесу технічними засобами у цивільній справі № 481/27/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 не здійснювалась відповідно до частини другої статті 197 ЦПК України 2004 року у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Вищевикладене свідчить про те, що висновок апеляційного суду про порушення суддею таємниці нарадчої кімнати при ухваленні рішення у цій справі є безпідставним, а тому постановлена окрема ухвала підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу судді Новобузького районного суду Миколаївської області Вжещ Світлани Іванівни задовольнити.

Окрему ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2017 року скасувати.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний О. В. Ступак Г. І. Усик