КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/3397/2018 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Білоцерківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаною вище заявою, в якій просила встановити факт її участі з 14 червня по 15 червня 1986 року в роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році.

Посилалась на те, що встановлення цього факту необхідно для захисту її порушеного права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2018 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що факт, який заявник просить встановити, не тягне за собою жодних юридичних наслідків, оскільки рішення суду про встановлення такого факту не може бути підставою згідно із законом для вирішення питання про призначення їй пенсії зі зменшенням пенсійного віку, а тому подана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, заявник подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів невідповідності висновків суду обставинам справи та порушенням процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що суд першої інстанції на стадії прийняття заяви до розгляду почав перевіряти обґрунтованість та підстави вимог заяви, а також чи породжуватиме встановлений факт юридичні наслідки, тим самим вийшовши за межі заявлених вимог. Суд не врахував, що іншого способу, окрім встановлення факту участі заявника в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на даний час не існує. В поданій заяві відсутній спір про право, оскільки заявник просила не призначення пенсії, а встановити факту її участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС через відсутність первинних документів, які б могли це підтвердити.

Відзив заінтересованої особи на апеляційну скаргу до суду надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до статтей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особамає право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом.

Такі підстави визначено у статті 186 ЦПК України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, передбачено право судді відмовити у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право (частина 4 статті 315 ЦПК України).

Судом установлено, що ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 3 серпня 2011 року.

У 2013 році ОСОБА_3 зверталася до Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області із заявою про призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, проте рішенням від 22 листопада 2013 року отримала відмову.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту безпосередньої участі роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,у період з 14 червня по 15 червня 1986 року, ОСОБА_3 вказувала на те, що іншим шляхом встановити цей факт неможливо, тоді як від встановлення цього факту залежить призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з частиною 1 та пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 12 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 20 січня 1997 року № 51, спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, розглядаються комісіями при Київській і Житомирській облдержадміністраціях на підставі відповідних письмових підтверджень, виданих керівниками підприємств, організацій та установ, які направляли цих осіб на роботу до зони відчуження, або керівниками місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування за місцем виконання робіт.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що згідно з Законом України від 28 лютого 1991 року № 796?XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і затвердженого на підставі цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року № 501 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС може видаватися на підставі рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період (визначений законодавством), пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, у тому числі в проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також у роботах на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки. Інші питання щодо визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вирішуються на підставі відповідних документів, а спірні питання - комісіями при виконкомах Київської і Житомирської обласних Рад народних депутатів і при Міністерстві у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Тобто справи про встановлення фактів участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також надання статусу ліквідатора не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки законодавством визначено позасудовий порядок, який дає змогу особі підтвердити факт участі в роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, то ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлення факту того, що робота заявника в зоні відчуження породжує для неї юридичні і правові наслідки та іншим чином захистити її права неможливо, безпідставні, так як законодавством визначено позасудовий порядок вирішення цього питання та передбачено її право на оскарження у судовому порядку саме відмови відповідного органу в установленні такого факту.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у даній справіпостановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

Ю.М. Кулішенко