Ухвала

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 154/846/18

провадження № 61-39272 ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 квітня 2018 року у складі судді Пікули Н. В. та постанову Апеляційного суду Волинської області від 24 травня 2018 року у складі колегії суддів Шевчук Л. Я., Грушицького А. І., Осіпука В. В. у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Авраменко Надії Василівни,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаною скаргою, посилаючись на таке.

Постановою державного виконавця від 21 березня 2018 року його тимчасово обмежено у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості по сплаті аліментів. Вважає дії державного виконавця неправомірними, оскільки протягом усього часу виконання судового рішення він не ухилявся від сплати аліментів та у порушення вимог частини десятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» позбавлений основного законного джерела засобів для існування.

Ураховуючи викладене, просив визнати постанову державного виконавця незаконною та скасувати її.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 квітня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 24 травня 2018 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що дії державного виконавця щодо тимчасового обмеження у праві користування транспортними засобами є законними, оскільки заявником не доведено та не надано належних доказів того, що під час прийняття постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві користування транспортними засобами державний виконавець діяв із порушенням вимог закону та не в межах наданих йому повноважень.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким скаргу задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки він систематично сплачує аліменти на утримання дітей та не ухиляється від їх сплати, утримує непрацюючу дружину та неповнолітню доньку від другого шлюбу, тому встановлення такого обмеження позбавляє його основного законного джерела засобів для існування, зокрема можливості працевлаштування на території Республіки Польща.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 2 частини дев'ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини десятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано у разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Встановлено, що ОСОБА_4 є боржником у виконавчому провадженні № 9805796 та згідно з виконавчим листом від 26 жовтня 2006 року № 2-1073 заборгованість по сплаті аліментів на утримання двох дітей станом на 12 серпня 2014 року складала 51 007,11 грн. На підставі виконавчого листа від 29 серпня 2014 року № 154/1538/14-ц змінено розмір аліментів, які підлягають стягненню згідно з рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25 жовтня 2006 року, та станом на 01 квітня 2018 року їх заборгованість становить 20 020,38 грн.

Постановою державного виконавця від 21 березня 2018 року тимчасово обмежено боржника у праві керування транспортними засобами до погашення ним заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Установивши, що дії державного виконавця щодо тимчасово обмеження боржника у праві керування транспортними засобами були вчинені відповідно до вимог чинної редакції статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки заявник не надав жодних доказів щодо його роботи за кордоном або намірів працевлаштуватися на території іншої держави в майбутньому, а суми сплачених аліментів не можуть забезпечити достатній рівень життя його неповнолітніх дітей, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для визнання незаконними дій державного виконавця щодо тимчасового обмеження ОСОБА_4 у праві керування транспортними засобами та скасування постанови державного виконавця.

Враховуючи неспростовані ОСОБА_4 обставини щодо наявності у нього боргу по сплаті аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей за період більш як шість місяців у розмірі 20 020,38 грн., беручи до уваги недоведеність обставин про те, що встановлене обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою. При цьому безпідставними є доводи заявника про те, що виникнення у нього заборгованості за період часу до набрання законної сили пунктом 2 частини дев'ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» унеможливлює застосування до нього обмежень, передбачених цією нормою, оскільки з її змісту встановлення обмеження пов'язується з наявністю певного розміру заборгованості, а не з періодом часу, за який вона утворилась.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 24 травня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Авраменко Надії Василівни.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта