04.06.2018 Справа № 469/658/17
2/469/56/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2018 року Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді - Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Якубець С.В.

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1 - не зявився

відповідач ОСОБА_2 - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Березанка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Позивач 15 травня 2017 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач на підставі заяви б/н від 21 жовтня 2013 року, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачувати комісії та штрафи.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за вказаним договором його заборгованість станом на 31 березня 2017 року склала 40430,17 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 3990,00 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 31043,48 грн., заборгованість за комісією - 2995,25 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1901,44 грн., тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір.

19 травня 2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справі.

03 березня 2018 року ухвалою суду постановлено продовжувати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання представник позивача не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву суду не надав.

У запереченнях від 19 вересня 2017 року, поданих за правилами ЦПК 2004 року, посилався на безпідставне підвищення позивачем процентної ставки в односторонньому порядку з обумовлених договором 30 % до 43,20 % річних; неправомірне одночасне застосування штрафу і пені, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення зобовязань за кредитним договором; на застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення пені. У звязку з цим вважав, що сума процентів підлягає перерахуванню за ставкою 30% річних і за його підрахунками за період з 25 січня 2014 року по 31 березня 2017 року має становити 3558,20 грн., вимога про стягнення суми пені може бути задоволена лише в межах строку позовної давності одного року до дати надходження позовної заяви до суду (15 травня 2017 року) в сумі 1100 грн.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до таких висновків.

Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, регульовані нормами зобовязального права.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самі сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

З матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 2013 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із Анкетою-заявою про приєднання до ОСОБА_4 та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає кредитний договір, про що свідчить його підпис на Анкеті (а.с.6).

На підставі вказаної заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4000 грн. зі сплатою базової процентної ставки за кредитом 2,5 % на місяць на залишок заборгованості, 30 % річних, яка встановлювалася тарифами з обслуговування кредитних карт (а.с.7).

Згідно з наданим позивачем розрахунку, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору станом на 31 березня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 40430,17 грн., з яких заборгованість за кредитом 3990,00 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 31043,48 грн., заборгованість за комісією - 2995,25 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1901,44 грн. (а.с.4-5).

З розрахунку заборгованості за вказаним договором, який надано позивачем, вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» при проведені розрахунку заборгованості з 01 вересня 2014 року застосував процентну ставку 34,80 %, з 01 квітня 2015 року - 43,20 %.

Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. ОСОБА_4 договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніше, як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу.

Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Таким чином, зі змісту вказаної норми вбачається, що зміна процентної ставки за кредитним договором має визначатись сторонами у договорі.

Обґрунтовуючи підвищення процентної ставки в односторонньому порядку, позивач вказував, що таке право йому надано положеннями пункту 1.1.3.2.3 ОСОБА_4 та правил надання банківських послуг.

Разом з тим, вказані ОСОБА_4 не містять реквізитів щодо їх ідентифікації, а саме відсутній їх номер, дата, підпис позичальника, наявний підпис лише керівника Банку (а.с.8-31).

Зазначені обставини свідчать про відсутність доказів на підтвердження того, що відповідач погодився саме на зазначені ОСОБА_4 надання кредиту, а тому посилання в договорі на відповідні ОСОБА_4, що стосуються саме наданих позивачем ОСОБА_4, є безпідставними.

Враховуючи, що підпис відповідача на наданому позивачем тексту ОСОБА_4 відсутній, то зміна процентної ставки застосована позивачем є односторонньою її зміною, що заборонено вказаними вище правовими нормами.

Правилами ст. 611 ЦПК України встановлені правові наслідки порушення зобов'язання, які встановлені договором або законом, у тому числі до таких наслідків віднесено сплату неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п.2.1.1.5.5. ОСОБА_4 та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с.26 на звороті).

Згідно з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів позичальник сплачує Банку пеню, у розмірі 0,24 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; у розмірі 0,24 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше (а.с.7).

Відповідно до п.2.1.1.7.6 ОСОБА_4 та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.27).

Отже, умовами договору передбачена сплата пені та штрафу за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, суперечить статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у цивільній справі №6-2003цс15.

З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за вказаним договором вбачається, що станом на 31 березня 2017 року існує заборгованість відповідача перед позивачем за договором №б/н від 21 жовтня 2013 року з погашення кредиту у розмірі 3990,00 грн. (а.с.4-5), яка підлягає стягненню з відповідача.

Також є обґрунтованою і підлягає стягненню заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 30,00% за період з 21 жовтня 2013 року по 31 серпня 2014 року включно, що складає 428,12 грн. згідно з наданим позивачем розрахунку (а.с.4-5).

Заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2017 року, нарахована позивачем виходячи зі ставок 34,80% та 43,20%, є необгрунтованою з вказиних вище підстав, а тому підлягає перерахунку за ставкою 30,00%, що складає 3000,00 гривень (3990,00 грн. заборгованості х 30% /100 / 365 днів х 915 днів прострочки.)

Таким чином, загальна сума заборгованості по процентах за користування кредитом за весь період користування кредитними коштами з 21 жовтня 2013 року по 31 березня 2017 року, яка підлягає стягненню на користь позивача, складає 3428,12 грн. (428,12 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 21.10.2008 року по 31.08.2014 року + 3000,00 гривень заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 01.09.2014 року по 31.03.2017 року, перерахованих за ставкою 30,00 %).

Відповідно до ст.258 ЦК України до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

Таким чином, вимога про стягнення пені підлягає задоволенню лише в межах строку позовної давності одного року до дати надходження позовної заяви до суду, тобто з 15 травня 2017 року. Виходячи з розрахунку, доданого до позову, сума пені з урахуванням строку позовної даності становить 1100 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 8518,12 грн., з яких: 3990,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3428,12 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1100 грн. заборгованість за пенею.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 банк ПриватБанк, адреса: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, на р/рахунок 3111, МФО 305299, , заборгованість за кредитним договором б/н від 21 жовтня 2013 року в сумі 8518,12 грн., з яких: 3990,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3428,12 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1100 грн. заборгованість за пенею,а також судовий збір в сумі 336,00 грн., всього стягнути 8854 (вісім тисяч вісімсот пятдесят чотири) гривні 12 копійок.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя