Справа № 761/4494/13-ц
Провадження № 4-с/761/312/2018
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Притула Н.Г.

при секретарі: Припутневич В.І.

за участі:

представника заявника: ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи -

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль": Пеньківської К.В.,

представника заінтересованої особи -

приватного виконавця ОСОБА_5: Савельєвої А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва скаргу ОСОБА_6, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Приватний виконавець ОСОБА_5 про скасування постанов приватного виконавця від 29.08.2018 року за виконавчим провадженням № 57101949, -

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2018 року до суду надійшла зазначена скарга.

У вимогах скарги скаржник просить: визнати дії приватного виконавця такими, що порушують вимоги чинного законодавства України; скасувати постанови приватного виконавця від 29.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження, про опис та арешт майна боржника за виконавчим провадженням №57101949.

Вимоги скарги обгрунтовані тим, що на виконанні у приватного виконавця ОСОБА_5 перебуває виконавчий лист про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заявник зазначає, що йому лише 21.09.2018 року стало відомо про відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваних постанов.

Як зазначає заявник, при ознайомленні його представника з матеріалами виконавчого провадження він з'ясував, що відсутні підтвердження про відправлення боржнику оспорюваних постанов та відомості про спроби особистого вручення вказаних документів.

Крім того, як вбачається, із заявою про відкриття виконавчого провадження звернувся неналежний стягувач, так як у всіх документах, крім платіжки про внесення авансового внеску та довіреності представника стягувача вказані різні коди ЄДРПОУ.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги на тій підставі, що виконавцем виконані вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Боржника повідомляли про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому листі. Щодо реквізитів заяви представник зазначила, що позовна заява була подана від імені Київської Регіональної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ухвалено рішення на її користь.

Представник приватного виконавця в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви так як при відкритті виконавчого провадження та накладенні арешту не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, вислухавши представників сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частина 2 та 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає права та обов'язки державного виконавця.

Як встановлено в судовому засіданні, приватним виконавцем Київського виконавчого округу ОСОБА_5 згідно його постанови від 29.08.2018 року відкрито виконавче провадження № 57101949 з примусового виконання виконавчого листа №761/4494/13-ц виданого 14.09.2017 року Шевченківським районним судом м.Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_6 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24.12.2007 року у сумі 540 810,65 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 4 319 995,47 грн.

Стаття 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначає вимоги до виконавчого документа, зокрема у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Згідно з ч. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

В судовому засіданні встановлено, що виконавчий документ відповідає вимогам, визначеним ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначає початок примусового виконання рішення.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із ч.2 ст.26 Закону, до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Так як на виконання до приватного виконавця надійшов оригінал виконавчого листа, діючим законодавством не передбачено обов'язок приватного виконавця перевіряти коди ЄДРПОУ, а зазначення різних кодів ЄДРПОУ у виконавчому листі та у платіжному документі про внесення авансового внеску не свідчить про звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження неналежним стягувачем.

У відповідності до ч.5 ст.26 Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону (ч.7 ст.26 Закону).

Так як у заяві про відкриття виконавчого провадження представник стягувача просив накласти арешт на майно боржника, постановою виконавця від 29.08.2018 року описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_6 на праві власності.

Згідно із ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно з положеннями ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев'ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Крім того, згідно з ч.5 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку.

З матеріалів виконавчого провадження та справи вбачається, що виконавець на виконання вимог Закону направляв за адресою боржника, зазначеною у виконавчому листі рекомендованим поштовим відправленням постанову про відкриття виконавчого провадження, а тому боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що виконавець діяв в межах визначених Законом України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави вважати, що постанови приватного виконавця є незаконними та відповідно скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_6, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Приватний виконавець ОСОБА_5 про скасування постанов приватного виконавця від 29.08.2018 року за виконавчим провадженням № 57101949 в повному обсязі.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 26 листопада 2018 року

СУДДЯ: Н.Г.Притула