АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5297/17 22-ц/774/1232/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 210/5297/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області

розглянув у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року, яке постановлено суддею Сільченком В.Є. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат, Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він в період з 19.08.1980 року по 01.04.1988 року працював помічником машиніста екскаватора та з 01.04.1988 року по 12.05.2008 року - машиністом екскаватора на підприємстві відповідача ОСОБА_2 «ІнГЗК» в шкідливих умовах праці, внаслідок чого у нього було виявлено професійні захворювання, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН-другого ступеня; вібраційна хвороба першої-другої ст. синдром церебрально-периферичної ангіодистонічної та вегетативно-сенсорної поліневропатії (С5, С6, С7 та L5, S1 з двобічним плечолопатковим періартрозом, (ПФ-першого-другого ст.), деф. артоз ліктьових суглобів (ПФ-першого ст.) та трофічними порушеннями на кистях.

При огляді МСЕК 19.03.2008 року йому первинно встановлено профзахворювання у звязку з втратою професійної працездатності 40 % без визначення групи інвалідності.

При черговому переогляді висновком МСЕК від 11.12.2014 року позивачу встановлено профзахворювання у звязку з втратою професійної працездатності 55 % та третю групу інвалідності безстроково.

Позивач просив суд стягнути з відповідачів по справі в рахунок відшкодування моральної шкоди по 40000 грн. з кожного.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 «ІнГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 «ІнГЗК» просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі, яким зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача ОСОБА_2 «ІнГЗК» на користь позивача, посилаючись на добровільність тривалої праці позивача на підприємстві зі шкідливими умовами праці та користування певними пільгами, які надає такий трудовий стаж.

Представник відповідача вважає, що судом не враховано, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та, оскільки причиною його професійного захворювання є саме тривалий час роботи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, саме дії позивача стали причиною професійного захворювання, що свідчить про відсутність вини підприємства у заподіянні моральної шкоди позивачу.

Крім того, представник ОСОБА_2 «ІнГЗК» зауважує на тому, що висновок МСЕК та Акт розслідування хронічного професійного захворювання не може бути визнаний беззаперечним доказом заподіяння позивачеві моральних страждань.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, тому, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, правильність висновків суду першої інстанції в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряються.

У відзиву на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, як необґрунтовану, на його думку, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиву на апеляційну скаргу представник Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, як необґрунтовану, на його думку, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2018 року відкрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року, та визначено, що, відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року, пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 «ІнГЗК» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1, працював на ОСОБА_2 «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» з 19.08.1980 року по 01.04.1988 року помічником машиніста екскаватора та з 01.04.1988 року по 12.05.2008 року - машиністом екскаватора (а.с.4).

При огляді МСЕК 19.03.2008 року ОСОБА_1 первинно встановлено профзахворювання з 19.03.2008 року з втратою професійної працездатності 40 % з наступною датою переогляду 01.03.2009 року (а.с.8).

При черговому переогляді висновком МСЕК від 11.12.2014 року позивачу встановлено профзахворювання у звязку з втратою професійної працездатності 55 % та третю групу інвалідності безстроково (а.с.10).

Згідно з Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 05.02.2008 року встановлено, що обставиною, за якою в позивача виникли професії захворювання являється робота на ОСОБА_2 «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» під час якої він підпадав під дію загальної вібрації та виробничого пилу, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця.

Відповідно до пункту 16 Акту, причиною виникнення професійних захворювання у відповідача є робота в умовах перевищення граничнодопустимого рівня небезпечних шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 5-7). Особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи встановлено керівництво карєру ВАТ «ІнГЗК», правонаступником якого являється ОСОБА_2 «ІнГЗК», в період роботи ОСОБА_1 (а.с.5-7).

ОСОБА_1 у звязку із отриманими професійними захворюваннями періодично проходив лікування в медичних закладах (а.с.11-15).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 05.02.2008 року, причиною отримання професійних захворювань позивача є його тривала робота (27 років 6 місяців) в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища, показники яких перевищували нормативні (а.с.5-7).

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ОСОБА_2 «ІнГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Спростовуються доводи предстаника відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні.

Посилання представника ОСОБА_2 «Інгулецький ГЗК» на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 05.02.2008 року, складеного комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання, який відповідачем не оспорюється та є дійсним.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання. відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані доводи спростовуються вказаними висновками суду.

Таким чином, підстав для зміни розміру стягнутої моральної шкоди колегія суддів не вбачає, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховано стаж роботи позивача у шкідливих умовах, характер отриманого професійного захворювання та визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, колегія суддів не бере до уваги.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

В іншій частині рішення суд не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: