Справа № 755/9198/17
"12" квітня 2018 р.Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді Яровенко Н. О.,
при секретарі Грінкевич А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним,
В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Укргазпромбанк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним. Позовні вимоги мотивує тим, що 01 листопада 2012 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 41-Ф-К-ДІУ/12 про отримання кредиту в сумі 338 000,00 грн. Вважає, що даний договір недійний, оскільки він укладений з порушенням норм чинного законодавства України. Так, договір не відповідає вимогам п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону країни «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки він не містить умов його припинення, порядок зміни умов договору, який би, зокрема, врахував би інтереси споживача та всіх необхідних умов, які вимагаються законодавством про захист прав споживачів для договорів споживчого кредитування. Вказала, що спірний договір передбачає сплату відсотків та комісійної винагороди, проте, розрахунок його загальної вартості відсутній, а тому вона, як споживач, була позбавлена можливості достеменно оцінити розмір своїх майбутніх витрат. Зазначила, що встановлення несприятливого для неї наслідку, як дострокове повернення всієї суми кредиту навіть за дрібне порушення умов договору, є дискримінаційною, несправедливою та незаконною умовою, що є підставою для визнання спірного договору недійним. Вважає, що надання право банку в односторонньому порядку змінити, розірвати договір та відмовитися від нього є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 651 ЦК України. Крім того, позивач не отримала можливості необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, що мало б забезпечити можливість її свідомого і правильного вибору, а тому її було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення для правочину та укладання вказаного договору стало наслідком нечесної підприємницької практики зі сторони банку, яка полягала також у вчиненні дій, які є проявом недобросовісної конкуренції. Також зазначила, що вона ставить під сумнів факт підписання договору належною особою зі сторони банку, оскільки при укладанні договору банк не підтвердив повноваження представника банку, а тому просить визнати договір про іпотечний кредит № 41-Ф-К-ДІУ/12 від 01 листопада 2012 року недійсним.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ПАТ «Укргазпромбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року про відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 16 січня 2018 року до участі у справі в якості правонаступника відповідача ПАТ «Укргазпромбанк» залучено ТОВ «Ей Ві Груп».
Ухвалою суду від 16 січня 2018 року до участі у справі в якості правонаступника відповідача ТОВ «Ей Ві Груп» залучено ОСОБА_2
Ухвалою суду від 01 березня 2018 року в задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю - відмовлено.
В судове засіданні позивач та її представник не з'явилися, надали до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.
Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 12 квітня 2018 року в судовому засіданні постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.
У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 08 листопада 2012 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 41-Ф-К-ДІУ/12, за умовами договору банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 338 000,00 грн. строком повернення не пізніше 08 червня 2028 року, а позичальник зобов'язується повернути кредит в сумі 338 000,00 грн., а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, призначення кредиту - придбання у власність за договором купівлі-продажу б/н від 08 листопада 2012 року окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з метою постійного проживання (а.с. 7-10).
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. ( ч. 1 ст. 202 ЦК України).
Правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. ( ст. 204 ЦК України).
За змістом положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Загальними вимогами чинності правочину є наступні: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину.
Як роз`яснено в п.п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.
За договором кредиту одна сторона - банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит у встановлений строк та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двосторонньо зобов'язальним. Вимоги до форми і порядку укладення кредитного договору передбачено у ст. 1055 ЦК України, ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Кредитний договір укладається між позичальником і кредитодавцем в письмовій формі і визначає взаємні зобов'язання стосовно суми кредиту, терміну його повернення, розміру та порядку сплати відсотків і не може змінюватися в односторонньому порядку.
До умов кредитного договору належать: об'єкти кредитування; розмір кредиту; умови його надання та погашення; процентні ставки за користування кредитом та порядок сплати процентів; умови здійснення банківського контролю за використанням коштів; способи забезпечення виконання зобов'язань клієнтом; перелік розрахунків та відомостей, необхідних для кредитування, строк їх надання клієнту; майнова відповідальність за порушення умов договору тощо.
Важливим є право позичальника на отримання попередньої достовірної інформації про умови кредитування, у тому числі про усі платежі, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.
Виходячи з положень ч. 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав'язування її придбання. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію.
Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Як з'ясовано судом, оспорюваний договір про іпотечний кредит № 41-Ф-К-ДІУ/12 від 08 листопада 2012 року укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору.
Згідно з п. 9 договору про іпотечний кредит передбачені гарантії сторін у справі, а саме підписанням цього договору кредитор підтверджує: наявність всіх необхідних ліцензій та дозволів, необхідних для видачі та обслуговування кредиту за даним договором; даний договір підписаний з боку кредитора уповноваженою на те особою з дотриманням вимог та процедур (стандартів, правил), прийнятих кредитором, а позичальник підтверджує, зокрема, свою здатність виконувати умови даного договору; що цей договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов'язковими для позичальника та що позичальник у повному обсязі розуміє всі умови цього договору, свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними.
Судом встановлено, що цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених у цьому договорі. Позивач ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування, про що свідчить її підпис на кожному аркуші кредитного договору. Зазначені позивачем обов'язкові умови, які мав внести в кредитний договір позичальник, на підставі яких кредитним договір має бути визнано недійсним, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки, досліджений судом договір про іпотечний кредит № 41-Ф-К-ДІУ/12 № від 08 листопада 2012 року містить в собі всі обов'язкові умови, що ставляться до кредитного договору.
Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 21 цього ж Закону встановлено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
В той же час, судом не встановлено порушення прав ОСОБА_1, як споживача, під час укладання кредитного договору та відповідно видачі кредитних коштів.
Аналізуючи укладений сторонами договір про іпотечний кредит, обсяг та зміст прав і обов'язків сторін, які передбачені зазначеним договором та умовами надання споживчого кредиту, які є невід'ємною частиною договору, при підписанні спірного договору позивач погодилася з його умовами, отримала кредитні кошти, тому суд приходить до висновку, що умови договору про іпотечний кредит не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, підстав для визнання недійсним договору, які наведені позивачем, судом не встановлено.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. ( ст. 5 ЦПК України)
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 202, 204, 215, 638, 1054 ЦК України, ст. ст.11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007р. № 168, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними», ст.ст. ст.ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,-
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 13 квітня 2018 року.
Суддя Н.О.Яровенко