РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Мороз В.О.,

з участю секретаря судового засідання Козельської Г.В.,

сторони та інші учасники справи:

-позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

-відповідач - ОСОБА_1,

представники учасників справи:

-представник позивача - ОСОБА_2,

-представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною лінією № 003-22504-180313, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з вище зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_1 і просить стягнути з нього на користь банку заборгованість за Кредитною лінією на загальну суму 55275,97 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту в сумі 38905,45 грн., заборгованості за відсотками в сумі 16370,52 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування наведених вимог зазначив, що 18.03.2013 року сторони уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 003-22504-180313, банк відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті та встановив ліміт кредитної лінії в сумі 45400,00 грн. тим самим позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором, тоді як відповідач від виконання власних зобов'язань ухиляється, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту та відсотками в сумі 55275,97 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала і просить його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, пояснивши, що відповідач не має заборгованості перед позивачем, оскільки не отримував коштів, які позивач зазначає в якості тіла кредиту. Більше того, на відкритий на його ім'я банком рахунок відповідач зарахував 250000 грн., тобто баланс його рахунку ні за яких обставин не міг бути від'ємним.

Заслухавши відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних мотивів.

Встановлено, що 18.03.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № 003-22504-180313 шляхом підписання позивачем заяви про пропозицію укласти договір на вказаних в заяві умовах. За вказаним договором позивач зобов'язався, зокрема, відкрити відповідачу поточний рахунок з використанням платіжної картки, оформити платіжну картку, встановити ліміт кредитної лінії (підпункти 1.1 - 1.3 заяви № 003-22504-180313, а.с. 6).

Позивач на виконання умов договору відкрив відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_2 в національній валюті України - гривні та встановив кредитний ліміт в сумі 45400 грн., що підтверджується виписками по рахунку № НОМЕР_2, наявними у справі (а.с. 28, 36, 136).

Відповідач отримував від позивача кредитні кошти, однак в сумах менших, аніж зазначене позивачем прострочене тіло кредиту, і, згідно усіх наявних в матеріалах справи виписок по рахунку, погашав всі отримані суми. Крім того, 16.11.2014 року відповідач переказав на власний картковий рахунок через систему myDelta кошти в сумі 250000 грн., що на 194724,03 грн. перевищує вказану позивачем ціну даного позову. Жодний з наданих позивачем письмових доказів не містить інформації про те, куди банк спрямував вказані кошти після їх надходження на рахунок позивача.

Суд критично оцінює і не бере до уваги наданий позивачем в якості доказу розрахунок заборгованості відповідача (а.с. 5), оскільки викладені в ньому дані суперечать решті матеріалів справи, зокрема, численним випискам по рахунку відповідача (а.с. 28 - 50, 136 - 195).

В ході розгляду справи позивач посилався на те, що відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем. Суд вважає такий аргумент не доведеним, оскільки, окрім суперечностей в наданих позивачем письмових доказах, що були наведені вище, в судовому засіданні представник позивача не змогла пояснити, коли саме та в який спосіб відповідач отримав кредитні кошти в сумі 38905,45 грн., які банк вважає простроченим тілом кредиту. Первинні банківські документи на підтвердження такого отримання коштів надані суду не були.

Крім того, представник позивача не змогла пояснити суду, на які потреби банком було зараховано 250000 грн., внесені відповідачем на власний картковий рахунок, і чому цей внесок не зменшив стверджуваної банком заборгованості позивача.

За таких обставин суд вважає доводи відповідача про відсутність у нього заборгованості перед банком обґрунтованими.

Отже, суд приходить до висновку про те, що прав позивача у спосіб та за умов, що зазначені в позовній заяві, відповідачем порушено не було.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Між сторонами дійсно було укладено кредитний договір, за яким позивач є кредитодавцем, а відповідач - позичальником.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем належно виконано зобов'язання з відкриття карткового рахунку та встановлення кредитного ліміту.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не має належно підтверджених позивачем не виконаних на день розгляду справи зобов'язань зі сплати строкових платежів за договором.

Таким чином, визначені законом підстави для задоволення позову відсутні.

Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду в сумі 1600 грн.

Оскільки в позові відмовлено, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ст. ст. 259, 263 - 268, ч. 1, 2 ст. 273, ч. 1 ст. 352, ст. 354 ЦПК України, ст. 526, ч. 1 ст. 611, ст. 1054 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

В позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною лінією № 003-22504-180313 - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Апеляційному суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного рішення суду: 05.06.2018 року.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», вул. Дружби Народів 38, м. Київ, 01014, , рахунок № 1026, банк отримувача: Національний банк України, МФО банку отримувача: 300001, отримувач: АТ «Дельта Банк» (в стані припинення), код отримувача: 34047020.

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, 29000, РНОКПП НОМЕР_1.

Суддя