ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/193/18 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Сташків Б. І.,

за участі секретаря -Кантицької О.І.

та сторін -ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представників ОСОБА_4

та адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/11728/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 серпня 2018 року, ухвалену суддею Сливкою Л.М., повний текст ухвали виготовлений 8 серпня 2018 року, за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко Олександра Сидорівна, Центр державного земельного кадастру, ДП Тернопільська регіональна філія про визнання недійсним та скасування договору дарування земельної ділянки, витягну з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проектно-технічної документації на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко Олександра Сидорівна, Центр державного земельного кадастру, ДП Тернопільська регіональна філія про визнання недійсним та скасування договору дарування земельної ділянки, витягну з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проектно-технічної документації на земельну ділянку.

06 серпня 2018 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0414 га, що розташована в АДРЕСА_1 і належить на праві власності ОСОБА_2 та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки; заборонити Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об'єктів нерухомості на земельній ділянці, площею 0,0414 га, що розташована у АДРЕСА_1; заборонити ОСОБА_2 вчиняти із вказаною земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну їх цільового призначення, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо них, а також вчиняти інші дії, які приведуть до зміни правового статусу земельної ділянки.

Заяву обґрунтовує тим, що відповідач вчиняє ряд дій, які спрямовані на зміну правового статусу земельної ділянки площею 0,0414 га, що в подальшому при задоволені його позовних вимог може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 серпня 2018 року заяву ОСОБА_3 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) про забезпечення позову - задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_2 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2) вчиняти будь-які дії щодо відчуження або зміни цільового призначення земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 площею 0,0414 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно та Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2, площею 0,0414 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в тому числі заборонити здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об'єктів нерухомості на земельній ділянці, площею 0,0414 га по АДРЕСА_1.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2018 року виправлено описку в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 серпня 2018 року, зокрема, у мотивувальній частині ухвали суду вказано кадастровий номер земельної ділянки, площею 0,0414 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 - НОМЕР_3

Другий та третій абзаци резолютивної частини ухвали суду викладено у наступній редакції:

Заборонено ОСОБА_2 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) вчиняти будь-які дії щодо відчуження або зміни цільового призначення земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 площею 0,0414 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно та Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2, площею 0,0414 га, кадастровий номер НОМЕР_3 цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в тому числі заборонити здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об'єктів нерухомості на земельній ділянці, площею 0,0414 га по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначила, що позивачем у супереч вимогам ЦПК України не зазначено причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування необхідності вжиття забезпечення позову.

Також, судом першої інстанції не взято до уваги роз'яснення, викладені у постановах Пленуму ВС України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" та від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

Крім того, судом не враховано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 подано відзив, в якому зазначено, що ухвала суду відповідає нормам процесуального права та наданим доказам.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_3 та його представники ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції вірно прийшов до переконання, що між сторонами у вищевказаній справі дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно із вимогами ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вимогами п. 3-4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Судом встановлено, що 19 червня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування земельної ділянки АЕК №879156, який був посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області ОСОБА_8, та зареєстровано в реєстрі за №2868. Відповідно до даного договору дарування ОСОБА_7 передав ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0228 га з належної йому земельної ділянки площею 0,0414 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану на території міської ради по вул. Я. Стецька, 26.

23 жовтня 2002 року ОСОБА_3 виготовив Державний акт на право приватної власності на вищевказану земельну ділянку, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4019.

Згідно із наявною копією договору дарування земельної ділянки укладеного 16 листопада 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. та зареєстрованого в реєстрі за №4364, ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар належну ОСОБА_7 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0414 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Також, як убачається із Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 22 серпня 2017 року наданої Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, земельна ділянка площею 0,0414 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2

Враховуючи те, що відбулось фактичне відчуження подарованої раніше у 2002 році ОСОБА_3 земельної ділянки розміром 0,0228 га, і яка є частиною земельної ділянки -0,0414 га, за яку на даний час іде спір щодо визнання недійсним договору дарування спірної земельної ділянки та визнання на неї права власності, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності та обґрунтованості, правомірно задовольнив заяву щодо забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії щодо відчуження або зміни її цільового призначення, а також заборонив органам, що проводять реєстрацію речових прав здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об'єктів нерухомості на спірній земельній ділянці.

Застосований судом захід забезпечення позову являється процесуальним заходом, покликаним забезпечити можливість виконання рішення суду після вирішення позову, він є співмірним із заявленими позовними вимогами. При цьому, він не порушує права відповідачки щодо володіння чи користування спірною земельною ділянкою, а лише тимчасово обмежує її в праві розпорядження цим майном до вирішення справи по суті, а тим більше не обмежує її права на користування чи володіння іншою земельною ділянкою розміром 0,0320 га за цією ж адресою.

Отже, при розгляді даної справи, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме п.43 рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалось на шкоду одній із сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 153 ч.1 ЦПК України - заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, чим спростовуються пояснення ОСОБА_2 про розгляд заяви у її відсутності.

Доводи апеляційної скарги, які загалом зводяться до посилань на безпідставність вжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову, колегія суддів відхиляє, оскільки вважає, що матеріали справи переконливо свідчать про наявність спору в суді між сторонами щодо спірної земельної ділянки, й сторонам не заперечується, та доведеність загрози невиконання рішення суду в разі задоволення позову. Крім того, як встановлено в апеляційній інстанції, що в суді першої інстанції розглядаються інші справи щодо цієї ж земельної ділянки між іншими сторонами.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 серпня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2018 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Б.І. Сташків