06 листопада 2018 року м. Кремінна
Справа № 414/2575/18
Провадження № 2/414/635/2018
Кремінський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Безкровного І.Г.,
за участю секретаря с/з ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
ОСОБА_2 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що витратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначається, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Звьоздна, 23. За вказаною адресою зареєстрований син позивача ОСОБА_3, який з 2014 року за вказаною адресою не проживає, оскільки виїхав за межі України, його місцезнаходження позивачу невідоме.
В той же час, факт реєстрації відповідача створює перешкоди для позивача в реалізації її права власності.
У звязку із викладеними обставинами позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням.
У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, відзиву на позов не подав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позову він не подав, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала.
Також у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2010 набула права власності на 1/2 житлового будинку з відповідною часткою будівель та спорудам, що розташований за адресою: Луганська область, м. Кремінна вул. Звьоздна, 23, що також підтверджуються витягом про державну реєстрацію прав № 28716209 від 19.01.2011 (а.с. 6, 7).
Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої адміністратором відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області № 5953 від 20.09.2018, позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаною адресою також зареєстрований син відповідача ОСОБА_3 (а.с. 8).
З акту щодо встановлення факту реєстрації ОСОБА_3 від 20.09.2018, складеного адміністратором Центру надання адміністративних послуг та підписаного сусідами-свідками ОСОБА_4І та ОСОБА_5, вбачається, що ОСОБА_3 з 20 червня 2014 року фактично не проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Звьоздна, 23 та на даний час відповідач проживає у м. Санкт-Петербург Російської Федерації (а.с. 9).
Як зазначається у ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У звязку з цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є співвласником житлового будинку за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Звьоздна, 23, в якому залишається зареєстрованим її син відповідач ОСОБА_3, що позбавляє позивача права вільно користуватися та розпоряджатися належною їй власністю.
Враховуючи зазначені обставини, а також той факт, що ОСОБА_3 без поважних причин не проживає за адресою своєї реєстрації понад один рік, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні актом щодо встановлення фактичного місця проживання відповідача від 20.09.2018, суд дійшов висновку, що останній втратив право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_3 (паспорт серії ЕМ № 084482; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Звьоздна, 23.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його складення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Кремінського районного суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя І.Г. Безкровний