Дата документу 06.11.2018 Справа № 331/5839/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/5839/17
Провадження №22-ц/807/156/18
Головуючий в 1-й інстанції - Жукова О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В.
Полякова О.З.
секретарБабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2018 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 18 червня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району про визнання виконання опікунських обов'язків неналежними,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_6, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району про визнання виконання опікунських обов'язків неналежними. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_6, яка є опікуном її недієздатної доньки ОСОБА_7, не проживає з підопічною, виїхала з квартири, донці не допомагає, а кошти, які вона отримує як опікун витрачає на власні потреби. Оскільки опікун відмовляється подавати заяву про звільнення її від опікунських обов'язків, а її донька ОСОБА_7 є недієздатною, вона звернулася до органу опіки та піклування з заявою про вирішення питання про звільнення ОСОБА_8 від опікунських обов'язків згідно до ч.3 ст. 75 ЦК України.

Листом від 15.06.2017 за № 21-0303 Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району повідомила їй, що підстав для звільнення ОСОБА_6 від опікунських обов'язків не встановлено, а тому вона вимушена звернутися до суду. В позові ОСОБА_5 просила суд визнати неналежним виконання опікунських обов'язків ОСОБА_6 над підопічною ОСОБА_7

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є: невиконання опікуном ОСОБА_6 обов'язків опікуна відповідно до затверджених Правил опіки та піклування, а саме не проживання з підопічною на одній житловій площі та розпорядження пенсією підопічної не в її інтересах.Також апелянт зазначає, що задоволення її позову стане підставою для звернення до органу опіки та піклування з метою подальшого звільнення ОСОБА_6 від обов'язків опікуна. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції та ґрунтуються на тих же доводах, на які посилалась апелянт в суді першої інстанції, як на підстави позову.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, наданого ОСОБА_6 вона заперечує проти апеляційної скарги ОСОБА_5, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає, рішення суду першої інстанції мотивованим та обґрунтованим, а встановлені в рішенні фактичні дані, такими що відповідають дослідженим доказам та матеріалам справи. Зазначає, що через конфліктну ситуація, вона вимушена була виїхати з квартири, де мешкає її підопічна та позивачка ОСОБА_5, зазначає, що вона належним чином виконує свої обов'язки опікуна, а факт належного виконання її опікунських обов'язків встановлений органом опіки та піклування.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2004 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатною. Рішенням Жовтневого районного м. Запоріжжя від 24 березня 2016 року звільнено ОСОБА_5 від повноважень опікуна над недієздатною ОСОБА_7 та призначено опікуном ОСОБА_6 05.09.2016 року, 19.05.2017 року позивачка ОСОБА_7 зверталася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району із заявами, в яких просила звільнити ОСОБА_6 від виконання обов'язків опікуна через невиконання своїх обов'язків. Листами від 15.06.2017 року за № Н-0303 та від 03.10.2016 року за № Н-0810 за результатами розгляду заяв, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району повідомила позивачу, що за наслідками проведених перевірок умов проживання недієздатної ОСОБА_7 та виконання обов'язків опікуна ОСОБА_9 інформація у викладених ОСОБА_5 заявах не знайшла свого підтвердження, опікун сумлінно виконує обов'язки , натомість встановлено наявність конфлікту між позивачкою та опікуном ОСОБА_6 з приводу отримання опікуном пенсії. Факт виконання ОСОБА_6 обов'язків опікуна підтверджений також актом обстеження умов проживання від 30 вересня 2016 року, звітами опікуна за 2016 рік та 2017 рік, показаннями свідка ОСОБА_10

Виходячи з обставин справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а крім того, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки задоволення позовних вимог не тягне за собою будь яких правових наслідків.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Статтею 67 ЦК України визначено права та обов'язки опікуна, зокрема, частиною першою вказаної статті визначено, що опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 75 ЦК України за заявою органу опіки та піклування, суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту.

Відповідно до ст. 79 ЦК України, дії опікуна можуть бути оскаржені заінтересованою особою, в тому числі родичами підопічного до суду.

Відповідно до п. 4.14. Правил опіки та піклування контроль за діяльністю опікунів і піклувальників здійснюється органами опіки та піклування із залученням громадськості шляхом планових відвідувань осіб, які перебувають під опікою (піклуванням). Пунктом 5.2. Правил опіки та піклування визначено, що органи опіки та піклування за своєю ініціативою, за клопотанням підопічних, державних або громадських організацій, а також згідно з обґрунтованими заявами будь-яких осіб можуть звільнити опікуна або піклувальника від виконання покладених на нього обов'язків, якщо встановлять, що опікун чи піклувальник не відповідає своєму призначенню або належним чином не виконує своїх обов'язків.

Суд першої інстанції при розгляді справи, не встановив обставин, які підтверджують невиконання опікуном ОСОБА_11 своїх обов'язків, не встановлено таких обставин і при апеляційному розгляді.

Факт проживання відповідача окремо від підопічної, на який звертає увагу в апеляції ОСОБА_5, не свідчить про невиконання нею своїх обов'язків, оскільки, пунктом 4.3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88 визначено, що як правило, опікун (піклувальник) повинен проживати разом з підопічним і може бути прописаний на житловій площі останнього на період виконання своїх обов'язків, однак вказаними Правилами не передбачено обов'язку опікуна проживати разом з підопічним.

Нецільові витрати пенсії підопічної ОСОБА_7 опікуном ОСОБА_11 належними та допустимими доказами не підтверджені.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання виконання опікунських обов'язків неналежними не підлягають задоволенню.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 8 листопада 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З.Поляков