Справа № 371/1020/17 Головуючий у І інстанції Капшук Л. О.
Провадження № 22-ц/780/694/18 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 54 14.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2018 року Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Іванової І.В.,

секретаря : Удовиченко В.В.,

розглянувши метеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Кагарлицького об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області на рішення Миронівського районного суду Київської області від 25 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Миронівське автотранспортне підприємство 13243» про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати та видати довідку про заробітну плату встановленого зразка,-

встановила:

у серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Миронівського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він перебував у трудових відносинах з Миронівським автотранспортним підприємством 13243 Київського обласного автоуправління.

Після подій на Чорнобильській АЕС його було відряджено до зони відчуження для участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У період часу з 28 червня 1987 року по 13 липня 1987 року він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та виконував роботи з організації перевезень людей і вантажу.

На час подання позову до суду позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, має другу групу інвалідності, захворювання, пов'язане з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

04 липня 2017 року в ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок заробітної плати за роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачу нової довідки про заробітну плату встановленого законодавством зразка.

27 липня 2017 року листом № 40 відповідачем було відмовлено в перерахунку заробітної плати за роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Просив зобов'язати ПАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243» здійснити перерахунок заробітної плати, збільшити на 100% тарифну ставку за період з 28 червня 1987 року по 13 липня 1987 року та нарахувати премію в розмірі 60% тарифної ставки (посадового окладу) за цей же період; зобов'язати відповідача надати нову довідку про заробітну плату встановленого зразку за період виконання ним робіт по ліквації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС з 28 червня 1987 року по 13 липня 1987 року.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 25 вересня 2017 року позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243» здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_2, а саме збільшити на 100% тарифну ставку за період з 28 червня 1987 року по 13 липня 1987 року та нарахувати премію в розмірі 60% тарифної ставки (посадового окладу) за період з 28 червня 1987 року по 13 липня 1987 року.

Зобов'язано ПАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243» надати ОСОБА_2 нову довідку про заробітну плату встановленого зразка за період виконання ним робіт по ліквації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС з 28 червня 1987 року по 13 липня 1987 року.

Стягнуто з ПАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243» на користь держави 640 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Кагарлицьке ОУПФУ Київської області, яке не брало участі в справі в суді першої інтонації, однак вважає, що даним рішенням вирішено питання про інтереси та обов'язки Управління ПФУ.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивач звернувся до Кагарлицького об'єднаного УПФУ Київської області із заявою про перерахунок пенсії. Довідка про заробітну плату в зоні відчуження за №61, що видана «Миронівським автотранспортним підприємством 13243», суттєво вплинула на відносини між ОСОБА_2 та Управлінням.

Апелянт зазначає, що відсутні будь - які правові підстави для видачі позивачу нової довідки встановленого зразка про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії із збільшенням йому тарифної ставки на 100% та нарахування премії в розмірі 60% тарифної ставки за період роботи в зоні відчуження з 23.06.1986 року по 04.07.1986 року, так як він не отримував таку заробітну плату в зоні відчуження.

Просило скасувати рішення Миронівського районного суду Київської області від 25 вересня 2017 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

У своєму відзиві ОСОБА_2 зазначив, що апеляційна скарга не відповідає вимогам чинного законодавства, а факти, викладені у ній є ні чим іншим, як зловживанням правом на звернення до суду.

Заявник також звертає увагу на те, що апелянт не провів перерахунок пенсії позивача за довідкою від 13.10.2017 року №61, а рішення Миронівського районного суду Київської області від 25.09.2017 року не містило зобов'язань щодо проведення перерахунку апелянтом пенсії позивачу за даною довідкою, а зобов'язало Миронівське АТП здійснити перерахунок належної позивачу, але своєчасно не нарахованої заробітної плати, оскільки право позивача на заробітну плату у підвищеному розмірі за період його роботи у зоні відчуження гарантоване державою шляхом видання вказаних документів.

Отже, оскаржуване рішення ніяким чином не вплинуло на права, свободи та інтереси апелянта, адже не містило жодних зобов'язань чи вказівок щодо діяльності апелянта.

Просив залишити рішення Миронівського районного суду Київської області від 25 вересня 2017 року без змін, а апеляційну скаргу Кагарлицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області без задоволення.

Дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1, видане 12 квітня 2010 року Київською обласною державною адміністрацією, та вкладка до нього.

У 1987 році позивач перебував у трудових відносинах з Миронівським автотранспортним підприємством 09042 Київського обласного автоуправління, працював водієм, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача, даними довідок №6 від 22 січня 2010 року та №74 від 30 грудня 2014 року, виданих ПрАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243».

Правонаступником Миронівського автотранспортного підприємства 09042 Київського обласного автоуправління є приватне акціонерне товариство «Миронівське автотранспортне підприємство 13243», що підтверджується відомостями довідки ПрАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243» №41 від 27 липня 2017 року.

У період часу з 28 червня 1987 року по 13 липня 1987 року позивач знаходився у відрядженні в зоні відчуження, працював у населених пунктах Колпачі, Прип'ять, Лелев Київської області по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Такі обставини підтверджується даними довідки без номеру та дати, підписаної начальником колони Київського обласного управління пасажирського автотранспорту.

Зі змісту довідки про заробітну плату №74 від 30 грудня 2011 року ОСОБА_3 нарахована заробітна плата за роботу в зоні відчуження у період часу з 28 червня 1987 року по 13 липня 1987 року без збільшення тарифної ставки на 100% та не нарахована премія в розмірі 60% тарифної ставки.

04 липня 2017 року позивач письмово звернувся до відповідача з проханням поновити його порушені права шляхом перерахунку заробітної плати за роботу в зоні відчуження.

Згідно листа від 27 липня 2017 року №40 ОСОБА_2 було відмовлено у перерахунку заробітної плати за відсутності законних підстав.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року №665-195) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Оскільки в період часу з 28 червня 1987 року по 13 липня 1987 року ОСОБА_2 виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в I-II зоні небезпеки, яка відноситься до території з найбільшим рівнем радіоактивного опромінення, суд дійшов висновку, що має бути проведений перерахунок заробітної плати позивача, оскільки його робота за період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна бути оплачена з урахуванням вимог зазначених вище постанов, в тому числі тарифна ставка за період виконання робіт позивачем в I-II зоні небезпеки повинна бути підвищена на 100%, тобто в два рази, та нарахована премія в розмірі 60% тарифної ставки.

Видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, що передбачено ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Обов'язок щодо видачі довідок про заробітну плату особам, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, лежить на підприємстві, установі, організації, з якими особа перебувала у трудових відносинах під час виконання таких робіт.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач період часу з 28 червня 1987 року по 13 липня 1987 року виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні І-ІІ зоні небезпеки, яка відноситься до території з найбільшим рівнем радіоактивного опромінення, а тому його вимоги є обґрунтованими та такими, що підтверджуються належними та до пустими доказами по справі.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.70 вказаного Закону громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» оплата праці громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за підвищеними тарифними ставками (відрядними розцінками) і посадовими окладами, з урахуванням рівня радіоактивного забруднення ізотопами цезію, складності виконуваних робіт і умов праці.

Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України. Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, крім перерахованих вище, іншими нормативними актами не передбачені, отже, вони є діючими на цей час.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року №665-195) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 p. №665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Рада Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 p. №207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 p. №964 - у III, II, І зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС ВІТІ. 07 травня 1986 року №524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100% тарифної ставки (посадового окладу).

З огляду на положення пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС №524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС №665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок №207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці, підвищеної у два рази.

Відповідно до п.4 постанови Міністрів УРСР і Укрпрофради «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах повязаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» від 10.06.1986 № 207-7 була встановлена премія працівникам занятим в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі - 60% тарифної ставки (посадового окладу). На доплату за роботу в надурочний час, святкові і вихідні дні премія не нараховувалась.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки в період часу з 28 червня 1987 року по 13 липня 1987 року ОСОБА_2 виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в I-II зоні небезпеки, яка відноситься до території з найбільшим рівнем радіоактивного опромінення, суд дійшов висновку, що має бути проведений перерахунок заробітної плати позивача, оскільки його робота за період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна бути оплачена з урахуванням вимог зазначених вище постанов, в тому числі тарифна ставка за період виконання робіт позивачем в I-II зоні небезпеки повинна бути підвищена на 100%, тобто в два рази, та нарахована премія в розмірі 60% тарифної ставки.

Видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, що передбачено ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Наказом Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 №644 встановлено, що в разі, якщо особа відпрацювала в зоні відчуження менше календарного місяця і пенсію призначають із заробітку, отриманого за фактично відпрацьований час у зоні відчуження, то слід видавати довідку встановлено зразка.

Отже, обов'язок щодо видачі довідок про заробітну плату особам, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, лежить на підприємстві, установі, організації, з якими особа перебувала у трудових відносинах під час виконання таких робіт.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу Кагарлицького об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді