Справа № 308/77/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Терпай С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 року (у складі судді Бедьо В.І.) за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «РодовідБанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом у січні 2017 р.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором №117/АА-00002.08.2 від 08 квітня 2008 р. у розмірі 4 628,51 доларів США, з яких:

-3 718,42 доларів США - сума нарахованих відсотків по кредиту за період із 24.01.2013 р. по 16.12.2016 р.;

-611,30 доларів США - сума трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту;

-298,79 доларів США - сума трьох відсотків річних від суми прострочених відсотків по кредиту;

-вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 08.04.2008 р. між Банком і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 117/АА-00002.08.2, відповідно до умов якого Банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 14 666,67 доларів США терміном по 08.04.2015 р. включно. Кредитні кошти надавалися на купівлю автомобіля і сплату страхових платежів відповідно до п.1.2 кредитного договору. Відсоткова ставка за кредитами була встановлена в розмірі 13% річних, а відповідно до умов додаткової угоди №1 до кредитного договору від 01 серпня 2008 р. відсоткова ставка була змінена та встановлена в розмірі 14,5% річних.

На забезпечення виконання умов кредитного договору з позивачем було укладено договір застави автомобіля.

Банк виконав узяті на себе зобов'язання згідно з умовами кредитного договору, натомість відповідач ухиляється від виконання таких і допустив порушення виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним.

У зв'язку з цим станом на 16.12.2016 р. загальна сума заборгованості відповідача перед Банком становить 4 628,51 доларів США, що еквівалентно 121 722,92 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02 грудня 2013 р. було ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №117/АА-00002.08.2 у розмірі 12 301,15 доларів США, однак заборгованість позичальником не погашена.

У зв'язку з цим Банк змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права шляхом стягнення донарахованих відсотків за період із 24.01.2013 р. по 16.12.2016 р. і трьох відсотків річних від простроченої заборгованості за період із 24.01.2013 р. по 16.12.2016 р. відповідно до п.4.4. додаткової угоди №2 до кредитного договору.

Останнім рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 р. (оскаржуване рішення) позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №117/АА-00002.08.2 від 08 квітня 2008 р. у розмірі 4 628,51 доларів США, із них сума нарахованих відсотків по кредиту за період із 24.01.2013 р. по 16.12.2016 р. - 3 718,42 доларів США; сума трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту - 611,30 доларів США; сума трьох відсотків річних від суми прострочених процентів по кредиту - 298,79 доларів США, та 1 825,85 грн. у відшкодування судового збору.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що Банком пропущено строк позовної давності зі зверненням до суду за захистом свого порушеного права, оскільки Банк надіслав відповідачу вимогу про дострокове стягнення кредиту в жовтні 2012 р., тобто строк позовної давності закінчився у жовтні 2015 р., а Банк звернувся до суду з позовом у січні 2017 р. Зазначає, що Банком було безпідставно нараховані відсотки після закінчення строку дії договору, оскільки право позивача на дострокове повернення кредиту закінчилося 12.10.2014 р., а до стягнення нараховані відсотки по 16.12.2016 р. Указує, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв'язку з пропуском Банком строків позовної давності.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Банк просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Узагальнені доводи заперечень зводяться до безпідставності доводів апеляційної скарги та відповідності оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права.

Суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через відповідність такого обставинами справи та додержання норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Установлено та не заперечується, що 08 квітня 2008 р. між Банком і відповідачем було укладено кредитний договір №117/АА-00002.08.2, відповідно до умов якого Банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 14 666,67 доларів США терміном по 08 квітня 2015 р. включно. Кредитні кошти надавалися на купівлю автомобіля і сплату страхових платежів, а саме: на купівлю автомобіля згідно з договором №836 купівлі-продажу автомобіля від 27 березня 2008 р. - 14 666,67 доларів США; на сплату страхових платежів згідно з договором страхування №19G-0065941 від 01 квітня 2008 р. 0.00 доларів США на строк не більше 30 днів із дати отримання кредиту. Для обліку виданих кредитів Банк відкрив позичальнику позичковий рахунок. Відсоткова ставка за кредитами за цим договором була встановлена в розмірі 13 відсотків річних. Забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором виступила застава автомобіля марки ChevroletAVEO (а.с.7-9).

До кредитного договору був поданий детальний розпис сукупної вартості кредиту (а.с.10-11).

01 серпня 2008 р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №117/АА-00002.08.2 від 08 квітня 2008 р. (а.с.12), відповідно до умов якої було змінено відсотку ставку за кредитним договором і встановлено її у розмірі 14,5 відсотків річних.

11 січня 2011 р. між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №117/АА-00002.08.2 від 08 квітня 2008 р. (а.с.13), за умовами якої були внесені зміни до п.4.2 та п.4.4 кредитного договору.

08 квітня 2008 р. між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу №117/АА-00002.08.2-3 (а.с.14-15).

Видача кредиту підтверджується заявою на видачу готівки 1547_3 від 08 квітня 2008 р. (а.с.18).

Розмір пред'явленої до стягнення заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.19-20) та випискою по кредитному договору в період із 08.04.2008 р. по 15.12.2016 р. (а.с.21-30), які не спростовані та не заперечуються.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до пропуску Банком строків позовної давності з посиланням на те, що Банк пред'явив позичальнику лист-вимогу про дострокове погашення кредиту в строк до 11.10.2012 р. (а.с.84). З огляду на це апелянт вважає, що з 12.10.2012 р. почався перебіг строку позовної давності для Банку за зверненням до суду за захистом свого права та закінчився 12.10.2015 р., а Банк звернувся до суду з позовом у січні 2017 р., отже з пропуском строків позовної давності.

Однак, ці твердження сторони відповідача не заслуговують на увагу як суперечні обставинам справи,письмовим доказам і нормам матеріального права.

Так, згідно з положеннями ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захистсвого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У силу вимог статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором № 117/АА-00002.08.2 від 08.04.2008 р.

12.09.2012 р. Банком було надіслано відповідачу лист-вимогу із вимогою у строк по 11.10.2012 р. повернути суму кредиту за кредитним договором, сплатити відсотки за користування кредитом і суму нарахованої пені (а.с.84).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02 грудня 2013 р., яке набрало законної сили та є чинним, позов Банку задоволено: стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 117/АА-00002.08.2 від 08.04.2008 р. у розмірі 12 301,15 доларів США, що еквівалентно 98 323,13 грн. із яких: 6582,07 доларів США, що еквівалентно 52 607,49 грн. - сума непогашеного кредиту; 81,06 доларів США, що еквівалентно 647,91 грн. - несплачені відсотки за користування кредитом; 5609,13 доларів США, що еквівалентно 44836,25 грн. - пеня; 28,96 доларів США, що еквівалентно 231,48 грн. - 3 % річних, а також 983,23 грн. у відшкодування судового збору (а.с.87-90).

Указане рішення відповідачем не виконане.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 11 січня 2011 р. до кредитного договору №117/АА-00002.08.2 від 08 квітня 2008 р. пункт 4.4. кредитного договору було викладено в наступній редакції: «У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами у строк, встановлений у пункті 1.1. цього Договору, нарахування процентів за користування кредитами здійснюється до моменту повного погашення кредитів позичальником за цим Договором».

Тобто, між сторонами існує договірна домовленість про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, Банк має право нараховувати відсотки за користування кредитом до дня повернення суми кредиту в повному обсязі. Направлення Банком лист-вимоги та наявність судового рішення про стягнення заборгованості, не позбавляє його права на отримання процентів за весь строк користування кредитом. Умови кредитного договору та додаткових угод до нього є чинними, відповідач не звертався до суду із вимогами про визнання їх недійсними.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Банку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до невірного тлумачення і розуміння норм матеріального права та обставин справи. Адже мова не йде про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором унаслідок надсилання позичальнику листа-вимоги, а мова йде про отримання Банком відсотків, передбачених п.п.4.4. кредитного договору та трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту та суми прострочених відсотків по кредиту, як це передбачено нормами матеріального закону із моменту ухвалення рішення про стягнення із відповідача на користь Банку суми заборгованостей по кредиту (грудень 2013 р.).

Стороною відповідача не заперечується підписання кредитного договору, додаткових угод, не заперечується і наявність невиконаного судового рішення про стягнення із відповідача на користь Банку заборгованості по кредитному договору, тому за таких обставин доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними.

Банк належними та допустимим доказами довів ті обставини на які посилався в обґрунтування своїх позовних вимог. Доводи апеляційної скарги є недоведеними та суперечливими матеріалам і доказам, які містяться у справі. Належним і допустимих доказів на обґрунтування доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції стороною відповідача не надано.

За результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до вимог ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4. Повне судове рішення складено 11 грудня 2018 року.

Судді: