ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4817/17 Номер провадження 22-ц/814/118/18Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Чумак О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 червня 2016 року у складі судді Блажко І.О.

у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Полтавське підрядне шляхове ремонтно- будівельне управління» Полтавської міської ради про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд стягнути з КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на його користь компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільнені в сумі 390 345,10 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що наказом № 64-к 05.05.2011 року він був прийнятий на роботу в КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на посаду майстра, а наказом № 121-к від 01.09.2011 року переведений на посаду начальника виробничої служби. За наказом в.о. керівника КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради № 65 від 10.06.2013 року його було звільнено з посади начальника виробничої служби за власним бажанням згідно пункту 1 статті 38 КЗпП України, про що було здійснено відповідний запис до трудової книжки. При звільнені йому не виплатили заробітну плату, також не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку як це вимагає стаття 83 КЗпП України. 05 жовтня 2016 року Октябрським районним судом міста Полтави було видано судовий наказ про стягнення з КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на користь ОСОБА_2 заборгованості за нараховану, але не сплачену суму заробітної плати у розмірі 27728,87 грн. та компенсацію за не використану відпустку. Даний судовий наказ набрав законної сили 28.09.2016 року та виконаний в повному обсязі 18 травня 2017 року. В результаті несвоєчасної виплати належних коштів, він залишився без засобів на існування та не мав можливості утримувати сім`ю, що спричинило йому моральну шкоду.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на користь ОСОБА_2 компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільнені в сумі 220 грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з Комунального підприємства «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що суд при ухваленні рішення вийшов за межі позовних вимог, самостійно змінив правові підстави позову, та у порушення норм матеріального і процесуального права дійшов хибного висновку про неможливість застосування положень статті 117 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник КП ««Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін як законне та обґрунтоване.

На підставі частини 5 статті 31 ЦПК України у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Полтавської області та утворення апеляційного суду в апеляційному окрузі справу передано до Полтавського апеляційного суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом пункту 2 частини першої статті 374, пунктів 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідні частині нове рішення або змінити рішення, якщо встановить невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_2 з 05 травня 2011 року по 10 червня 2013 року працював в КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради.

10 червня 2013 року він був звільнений з роботи відповідно до пункту1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується копією наказу № 65 від 10 червня 2013 року про припинення трудового договору КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради.

У порушення вимог статті 116 КЗпП України при звільненні позивачу не було виплачено всіх сум, що належать йому від підприємства.

Судовим наказом № 554/6276/16-ц, виданим 05 серпня 2016 року Октябрським районним судом м. Полтави, стягнуто з КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 27728,87 грн.

Вказаний судовий наказ набрав чинності та був виконаний у повному обсязі перерахуванням боргу на користь стягувача згідно платіжного доручення ПД № 1116 від 17 травня 2017 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення прав позивача, що підлягають захисту у спосіб, нарахування та виплати компенсації, котрий регулюється Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати № 159 від 21 лютого 2001 року. При цьому суд виходив з того, що позовними вимогами ОСОБА_2 є не стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яке регулюється статтею 117 КЗпП України, а є компенсація за несвоєчасний розрахунок при звільненні, тому в даному випадку неможливо застосувати вимоги статті 117 КЗпП України.

Колегія суддів з такими висновками місцевого суду не погоджується, зважаючи на наступне.

За правилами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 175 ЦПК України зміст позовних вимог становлять спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та моральної шкоди, позивач ОСОБА_2 посилався на норми статей 116, 117, 237-1 КЗпП України щодо права працівника на своєчасний розрахунок при звільненні та виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку й відшкодування моральної шкоди, що і становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, відносно якої суд повинен постановити рішення.

Проте суд першої інстанції, витлумачивши вимогу позивача, як компенсацію за несвоєчасну виплату доходів, не взяв до уваги, що про таке своє право позивач суду не заявляв та відповідних обставин не доводив.

Позовні вимоги ОСОБА_2 ґрунтуються на наявності підстав для відповідальності власника або уповноваженого ним органу за затримку розрахунку при звільненні, що регулюються нормами статті 117 КЗпП України, яка і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Зважаючи на відсутність між сторонами спору щодо розміру належних позивачеві сум при звільненні, що вбачається із судового наказу, який не скасований, вимоги позивача про виплату його середнього заробітку за період затримки розрахунку з 10.06.2013 року по 17.05.2017 року є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Факт арешту майна та коштів боржника під час виконання судових рішень, тривале виконання судового наказу органами державної виконавчої служби не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів, не звільняє відповідача від обов'язку сплатити зазначені кошти та не виключає встановлену законом відповідальність.

При визначенні середньої заробітної плати суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, згідно підпункту «л» пункту 1, абзацу третього пункту 2, пункту 5, абзацу першого пункту 8 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню позивача. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Виходячи із середньоденної заробітної плати позивача - 269,26 грн. та часу прострочення - 987 днів стягненню на користь позивача підлягає 265 759,62 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди з підстав недоведеності спричинення такої шкоди діями відповідача, суд першої інстанції фактично поклав на позивача обов'язок довести наявність у нього душевних страждань з приводу порушення його права на своєчасне одержання винагороди за працю, що є неприпустимим з огляду на правову природу такого права, гарантії захисту якого закріплені статтею 43 Конституції України.

Виходячи з презумпції спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем та обов'язку саме відповідача спростувати таку презумпцію, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачеві, що передбачено нормами статті 237-1 КЗпП України.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з вимог розумності, виваженості та справедливості і вважає, що за встановлених обставин компенсація в 1000 грн. є достатньою справедливою сатисфакцією.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Полтавське підрядне шляхово ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на користь ОСОБА_2 265 759 грн. 62 коп. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні без врахування сум обов'язкових платежів та 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: /підпис/ С.Б. Бутенко

Судді: /підпис/ О.І. Обідіна

/підпис/ О.В. Чумак

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.Б. Бутенко