Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 317/363/17 Головуючий у 1-й інстанції Громова І.Б.
Номер провадження 22-ц/778/1772/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа: ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, ПАТ «Сонячне 2007», Територіальна громада в особі Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельній ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа: ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, Приватне акціонерне товариство «Сонячне 2007» (далі ПАТ «Сонячне 2007»), Територіальна громада в особі Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельній ділянки.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 15.12.2009 р. померла її матір ОСОБА_5, яка за своє життя набула статусу пенсіонера сільськогосподарського підприємства Державного підприємства «Сонячне» (далі ДП «Сонячне»), землі якого у порядку приватизації були передані працівникам цього підприємства, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель ДП «Сонячне» прийнято ОСОБА_3 райдержадміністрацією, як органом виконавчої влади за клопотанням працівників та пенсіонерів цього підприємства, в тому числі і померлої матері позивача.

Також позивач зазначила, що на цей час правонаступником ДП «Сонячне» є ПАТ «Сонячне 2007».

Розпорядженням голови ОСОБА_3 райдержадміністрації №720 від 07.07.2008 року «Про передачу у власність земельних часток (паїв) громадянам-членам ДП «Сонячне» та пенсіонерам з їх числа на території Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області та виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з урахуванням змін до нього, внесеними розпорядженням голови ОСОБА_3 райдержадміністрації №1694 від 22.12.2008 року було виділено в натурі із земель реформованого ДП «Сонячне» і передано безоплатно у власність земельні ділянки: рілля, сіножаті, пасовища у розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам членам ДП «Сонячне» та пенсіонерам з їх числа на території Сонячної сільської ради згідно додатку та рекомендовано замовити виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_5 ОСОБА_3 районна державна адміністрація виділила:

-рілля земельна ділянку №172 площею 5,6754 га,

-пасовища земельна ділянка №116 площею 0,5731 га,

-сіножаті земельна ділянка № 268 площею 1,2198 га.

Також із позову ОСОБА_4 вбачається, що за своє життя ОСОБА_5 отримала державний акт на право приватної власності лише на земельну ділянку рілля площею 5,6754 га, яку позивачка успадкувала на отримала в Другій ОСОБА_3 державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за законом.

На інші дві ділянки померла ОСОБА_5 при житті не отримала державні акти на право приватної власності на землю.

Позивач вказала, що при звернені до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, 15.11.2016 року їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначені ділянки на імя спадкодавця, тому позивач ОСОБА_4 була вимушена звернутись до суду із вказаною позовною заявою.

На підставі викладеного, позивач просила суд, взнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки: пасовища земельна ділянка №116 площею 0,5731 га (кадастровий № :03:001:3250), сіножаті земельна ділянка № 268 площею 1,2198 га (кадастровий №:06:001:3138), які належали її померлій матері.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_6, право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки: пасовища земельна ділянка №116 площею 0,5731 га (кадастровий № :03:001:3250), сіножаті земельна ділянка № 268 площею 1,2198 га (кадастровий № :06:001:3138), які належали ОСОБА_5, яка померла 15.12.2009 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 місцева прокуратура №2 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача.

ОСОБА_4 її представник ОСОБА_7, будучи належним чином повідомленими про місце та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) до апеляційного суду не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань від них не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. ст. 371, 372 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

ОСОБА_8 є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Так, стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 30 ЦПК України (в редакції ОСОБА_8 на час вирішення справи у суді першої інстанції) передбачено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем, як порушник його права.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є земельні ділянки державної форми власності сільськогосподарського призначення.

Згідно з ст. 122 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, надання у власність або у користування для всіх потреб віднесено до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Відповідно до положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, та положення про Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 № 18, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Тобто, з 03.03.2015 року розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Запорізької області стало Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Таким чином, розглянувши дану справу, суд першої інстанції неправильно визначився із суб'єктним складом спірних правовідносин.

Отже, суд першої інстанції, розглядаючи справу щодо земельної ділянки державної форми власності сільськогосподарського призначення, розглянув справу без участі органів Держгеокадасту, який повинен бути належним відповідачем у справі, що, в свою чергу, не сприяло всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін та ухваленню законного і обґрунтованого рішення.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності правових підстав, передбачених статтями 16, 392, 1216, 1217, 1220, 1225, 1235, 1296 ЦК України, для захисту права позивача в обраний нею спосіб, а саме: шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно. При цьому суд вважав доведеним і установленим факт того, що спірні земельні ділянки належать на праві приватної власності саме ОСОБА_4, як єдиному спадкоємцю після смерті ОСОБА_5

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного і всебічного зясування фактичних обставин справи, прав і обовязків сторін, а тому з ними не можна погодитися.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії ЯЛ №901581 від 16.01.1955року позивачка ОСОБА_4 є рідною донькою ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтва про одруження серії ІІ-АІ №532137 від 29.04.1972 р., позивачка при одруженні змінила дівоче прізвище «Місюра» на «Свинаренко».

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС №162051 від 15.12.2009 року, померла ОСОБА_5 матір позивачки, яка за час свого життя набула статусу пенсіонера сільськогосподарського підприємства ДП «Сонячне», землі якого відповідно до ст. 25 ЗК України у порядку приватизації були передані працівникам цього підприємства, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки(паю). Рішення про приватизацію земель ДП «Сонячне» прийнято ОСОБА_3 райдержадміністрацією, як органом виконавчої влади за клопотанням працівників та пенсіонерів цього підприємства, в тому числі і моєї померлої матері. Правонаступником ДП «Сонячне» на цей час є Приватне акціонерне товариство «Сонячне 2007».

Розпорядженням голови ОСОБА_3 райдержадміністрації №720 від 07.07.2008 року «Про передачу у власність земельних часток (паїв) громадянам-членам ДП «Сонячне» та пенсіонерам з їх числа на території Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області та виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», з урахуванням змін до нього, внесеними розпорядженням голови ОСОБА_3 райдержадміністрації №1694 від 22.12.2008 року було виділено в натурі ( на місцевості) із земель реформованого ДП «Сонячне і передано безоплатно у власність земельні ділянки: рілля, сіножаті, пасовища у розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам членам ДП «Сонячне» та пенсіонерам з їх числа на території Сонячної сільської ради згідно додатку та рекомендовано замовити виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку.

Вказаним розпорядженням, померлій ОСОБА_5, як пенсіонер підприємства було виділено: рілля земельна ділянку №172 площею 5,6754 га; пасовища земельна ділянка №116 площею 0,5731 га; сіножаті земельна ділянка № 268 площею 1,2198 га.

Пунктом 3 цього розпорядження було рекомендовано замовити виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку та приступати до використання земельних ділянок до встановлення меж в натурі ( на місцевості) до одержання документів, що посвідчують право власності на них, та їх державної реєстрації забороняється.

Пред'являючи позов, ОСОБА_4 просила визнати за нею в порядку спадкування за законом права власності на земельні ділянки.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до ОСОБА_8.

Правовою основою виділення земельної частки (паю) є Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". ОСОБА_8 визначено, що виділення земельної частки (паю) в окрему земельну ділянку здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради в межах населених пунктів, а за межами населених пунктів - відповідних органів виконавчої влади (райдержадміністрацій).

Спір у справі виник внаслідок того, що державний нотаріус відмовив спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки з підстав відсутності у останньої документів, що підтверджують право власності спадкодавця ОСОБА_5, на земельну ділянку № 268, площею 1,2198 га та земельну ділянку № 116 площею 0,5731 га, що знаходяться на території Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно пункту "г" частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною першою статті 1225 ЦК України.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Аналогічні висновки викладені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13.

Як вбачається з матеріалів справи, на земельну ділянку №172 площею 5,6754 га ОСОБА_5 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №999089, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №32 від 15.05.2009.

Разом з цим, на земельні ділянки № 116 та № 268 ОСОБА_5 державні акти не отримала.

Відповідно до інформації міськрайонного управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 27.02.2018, право власності на спірні земельні ділянки за ОСОБА_5 не зареєстровано.

Таким чином, враховуючи, що за ОСОБА_5 не здійснено державну реєстрацію права власності на земельні ділянки № 116 площею 0,5731 га (кадастровий № :03:001:3250), сіножаття земельна ділянка № 268 площею 1,2198 га (кадастровий №:06:001:3138), остання не набула права власності на них, та відповідно вказані земельні ділянки не могли бути успадковані позивачем ОСОБА_4

Однак, задовольняючи позовні вимоги, суд не врахував вказаний факт, та дійшов передчасного висновку, що земельні ділянки, право власності на які визнано за позивачем, належали спадкодавцеві - ОСОБА_5

У своєму рішенні суд першої інстанції посилається на вимоги ст. ст. 1296, 1299 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року в обґрунтування можливості успадкування права власності на земельну ділянку державна реєстрація якої не проведена.

Водночас, судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки зазначені норми Цивільного Кодексу України регулюють відносини, які виникли у звязку з прийняттям спадщини та нездійсненням реєстрації права на спадщину спадкоємцем, а не спадкодавцем.

Виходячи з викладеного, вирішуючи питання про визнання за позивачем права власності на земельні ділянки у порядку спадкування, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача, невірно застосував норми матеріального права, які регулюють відповідні правовідносини, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Наведені порушення стали підставою для прийняття незаконного та необгрунтованого рішення, чим порушуються права Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.п.6 п.1 ч. 2 ст. 4 ОСОБА_8 України « Про судовий збір» ставка збору за подання до суду апеляційної скарги дорівнює 150 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до платіжної квитанції, яка міститься в матеріалах справи ОСОБА_4 сплачено судовий збір у розмірі 1280 грн ( а.с.1).

Прокуратурою Запорізької області в особі ОСОБА_3 місцевої прокуратури № 2 сплачено за подачу даної апеляційної скарги судовий збір у сумі 1920 грн. ( а.с. 90).

Отже, кошти у розмірі 1920 грн. сплачені прокуратурою Запорізької області за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року у цій справі скасувати. Прийняти постанову наступного змісту. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа: ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, Публічне акціонерне товариство «Сонячне 2007», Територіальна громада в особі Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельній ділянки залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь прокуратури Запорізької області в особі ОСОБА_3 місцевої прокуратури № 2 розрахунковий рахунок № 0271, відкритий в державній казначейській службі України, м. Київ МФО 820172, отримувач: прокуратура Запорізької області. ЄДРПО 02909973 сплачений судовий збір в розмірі 1920 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.06.2018 року..

Головуючий

Судді: