ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/621/18 Справа № 172/520/18 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року банк звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.12.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитор свої зобов'язання за договором виконав, а ОСОБА_1 у порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.03.2018 року утворилася загальна заборгованість за кредитом з урахуванням штрафних санкцій у сумі 23 631,89 грн.

З урахуванням сум, стягнутих з відповідача на користь банку судовим наказом від 06.11.2008 року, банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у загальній сумі 18 845,41 грн.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку.

Так, апелянт зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову, не взяв до уваги, що судовий наказ про стягнення з відповідача грошових коштів на користь банку виконаний не був, а також кредитний договір між сторонами у справі судовим наказом не розірвано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 13.12.2006 року між сторонами у справі було підписано заяву про приєднання до Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку та відкрито рахунок № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 250 грн.

Судовим наказом, виданим Васильківським районним судом Дніпропетровської області 06.11.2008 року, з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість по даному кредитному договору у сумі 4786,48 грн. Судовий наказ набрав законної сили.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13.12.2006, укладеного між банком та ОСОБА_1, станом на 31.03.2018 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 3355,14 грн., за відсотками - 18903,16 грн., заборгованість за пенею та комісією - 0,00 грн., а разом 22258,30 грн. З урахуванням задоволеної раніше судом заборгованості - 17471,82 грн. Також нараховані штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 873,59 грн. (відсоток від суми заборгованості).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, звернувшись до суду у листопаді 2008 року із заявою про видачу судового наказу, банк скористався своїм правом вимоги дострокового припинення договору та виконання боргових зобов'язань боржником, а тому нарахування процентів та штрафних санкцій, які передбачені договором після дострокового стягнення боргу на вимогу кредитора є таким, що суперечить закону. Крім того, позивач не надав доказів того, що кредитний договір діє до теперішнього часу, відсутні дані щодо строку дії зазначеного договору, який дорівнює строку дії платіжної картки, не зазначено, яку картку надано відповідачу, чи здійснювався її перевипуск та отримання відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом, виданим Васильківським районним судом Дніпропетровської області 06.11.2008 року, з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість по даному кредитному договору у сумі 4786,48 грн. Судовий наказ набрав законної сили.

При цьому, позивачем не надано доказів не виконання вказаного судового наказу.

Колегія суддів зазначає, що такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного правового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову банку з огляду на те, що, звернувшись до суду у листопаді 2008 року із заявою про видачу судового наказу, банк скористався своїм правом вимоги дострокового припинення договору та виконання боргових зобов'язань боржником, а тому нарахування процентів та штрафних санкцій, які передбачені договором після дострокового стягнення боргу на вимогу кредитора є таким, що суперечить закону.

Посилання апелянта на те, що судовий наказ від 2008 року не виконаний, заборгованість відповідачем фактично не погашена, не підтверджується належними та допустимими доказами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, відповідає завданню цивільного судочинства, ухвалено на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375,382-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М.Деркач

Л.О.Каратаєва

І.Ю.Ткаченко