Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 449/884/13

провадження № 61-33656св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: ЯнсонЄвген Валерійович, Бачинський Остап Михайлович, Сокуренко Наталія Вікторівна, ДеркачОльга Романівна, Жарський Ігор Романович,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

правонаступник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області

від 01 червня 2014 року у складі судді Борняк Р. О. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2009 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, у якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка становить

316 697,43 грн, звернути стягнення на будинок та земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1, шляхом їх продажу ЗАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також виселити відповідачів з даного будинку із зняттям з реєстраційного обліку.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору

від 16 липня 2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_6, останній отримав кредит в розмірі 349 073 грн на умовах, визначених договором, на строк до 16 липня 2018 року. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки, укладеним того ж дня між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6, який діяв від імені

ОСОБА_7, відповідно до якого ОСОБА_7 передала в іпотеку банку належний їй на праві власності цегляний будинок загальною площе

146,2 кв. м, який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, по АДРЕСА_1.

Позичальник допустив утворення заборгованості, у рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області

від 01 червня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Висновки суду першої інстанції зводяться до того, що зобов'язання

ОСОБА_7 за іпотечним договором припинилися у зв'язку з припиненням основного зобов'язання за кредитним договором у зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_6

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд прийшов вірного висновку про відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки основне зобов'язання було припинено у зв'язку зі смертю боржника.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені у справі рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували ту обставину, що кредитні зобов'язання забезпечені іпотекою, яка є дійсною, а вимоги Закону України «Про іпотеку» не змінюють природи іпотеки незалежно від того, ким є іпотекодавець боржником або майновим поручителем.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи заперечення на касаційну скаргу, ОСОБА_8, яка є спадкоємцем іпотекодавця ОСОБА_7, вказує, що судові рішення ухвалені з дотриманням процесуальних норм та правильним застосуванням норм матеріального права, є обґрунтованими, в повній мірі відображають обставини справи, які мають значення для вирішення спору.

Заперечення на касаційну скаргу також містять посилання на те, що суди вірно вважали, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який відповідає у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відсутність спадкоємців у грошовому зобов'язанні потягло припинення іпотеки.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 16 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 349 073 грн зі сплатою 24,04 % за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 липня 2018 року

Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки, укладеним того ж дня між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_7, відповідно до якого ОСОБА_7 передала в іпотеку банку належний їй на праві власності цегляний будинок загальною площею

146,2 кв. м, який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, по АДРЕСА_1, яка перебуває в процесі приватизації.

Позичальник ОСОБА_6 допустив утворення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 19 січня 2009 року склала 316 697,43 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_6 помер.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Таким чином, відсутні такі підстави для припинення іпотеки, як смерть боржника за кредитним договором, враховуючи те, що спірній правовідносини допускають правонаступництво.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла відповідач ОСОБА_7

Апеляційним судом у порядку статті 37 ЦПК України в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, ОСОБА_8 залучено до участі у справі як правонаступника, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7

Відмовляючи у зверненні стягнення на предмет іпотеки, суд виходив із того, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 боржника ОСОБА_6 спадкоємці відсутні.

Проте такий висновок зроблений за неповно встановлених обставин.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанції не врахували, що згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї, виданої 05 квітня 2017 року Львівським комунальним підприємством «Граніт», ОСОБА_6 був зареєстрований та проживав у квартирі АДРЕСА_2, як племінник співвласника. Співвласниками даної квартири є ОСОБА_11 та ОСОБА_12. У даній квартирі також зареєстрована дочка співвласників ОСОБА_13 (а. с. 131)

З наявних у матеріалах справи копій паспортів громадян України

ОСОБА_6 та ОСОБА_14, останні перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 1982 року (а. с.155-157)

Судами не враховані вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, судине з'ясували, чи належать, вказані особи, до кола спадкоємців, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

Посилаючись на те, що свідоцтво про право на спадщину не видавалось, суд не врахував, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Відповідно до пункту 1 частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області

від 01 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2017 рокускасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В.Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська