П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року м. Київ

справа № 3603/3607/12

провадження №22-ц/824/458/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Махлай Л.Д., Поливач Л.Д., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 7 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Таран Н.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те , що квартира АДРЕСА_1 є однокімнатною квартирою, де зареєстровані чотири особи, а саме: позивач, відповідач та їхні діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Відповідач по справі з липня 2009 року жодного разу не проживав в квартирі та не цікавився нею. Весь час позивачка самостійно сплачувала комунальні послуги та інші платежі, що виникають з договору найму житлового приміщення. Речей відповідача в квартирі немає. Перешкод в проживанні відповідачу у квартирі позивач ніколи не чинила, замків у вхідних дверях не міняли. Факт не проживання відповідача в спірній квартирі підтверджується складеними актами.

Посилаючись на зазначені обставини та керуючись ст.71, 72 ЖК України просила визнати ОСОБА_3 таким, що втрати право користування квартирою АДРЕСА_1

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 7 травня 2018 року залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням .

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення.

Зокрема, зазначала про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв в якості доказів акти обстеження квартири від 16 листопада 2011 року, 25 січня 2012 року, 23 березня 2012 року, складені мешканцями будинку НОМЕР_1 та завірені працівниками ЖЕК. Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, що підтверджують належне виконання позивачем з середини 2009 року обов'язків, що випливають з договору найму житлового приміщення, та відсутність такого виконання зі сторони відповідача. Судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки показанням свідків, не зазначено підстави не прийняття до уваги покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтвердили факт відсутності (не проживання) відповідача в спірній квартирі в період з середини 2009 року по грудень 2015 року. Ввважає, що показання свідків, які запрошені відповідачем, є суперечливими, у зв'язку з чим підлягають критичній оцінці та неприйняттю до уваги. Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято докази проживання в спірній квартирі з 2010 року ОСОБА_8, з яким вона здійснювала ремонт, купувала меблі й побутову техніку. Суд першої інстанції безпідставно прийняв в якості доказу лист Консультативно-діагностичного центру Деснянського району м.Києва від 23 грудня 2016 року, оскільки на її думку лист є неналежним та недопустимим доказом проживання відповідача в квартирі.

До суду надійшов відзив від адвоката ОСОБА_9, як представника ОСОБА_3, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 7 травня 2018 залишити без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість вимог позивача.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги є надуманими та не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач намагається ввести в оману суд та повідомляє нові вигадані обставини,які не підтверджуються матеріалами справи.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12 липня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 23 липня 2018 року призначено справу до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 жовтня 2018 року визначено дату розгляду справи цим судом в судовому засіданні 31 жовтня 2018 року.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_9 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.111), в матеріалах справи міститься клопотання представника Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про розгляд справи у відсутність представника третьої особи (т.2 а.с.63). Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність представника третьої особи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що на підставі ордеру № 001544 від 27 жовтня 1998 року, виданого на підставі розпорядження Старокиївської районної державної адміністрації від 26 жовтня 1998 року № 602, відповідачу, який працював у ВТЕНЗ району на посаді садового робочого, на сім'ю з чотирьох осіб: він, позивачка ОСОБА_2 та двоє дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 була надана службова квартира АДРЕСА_2, яка складається з однієї кімнати, жилою площею 17,8 кв.м.

Розпорядженням Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації № 1950 від 14 листопада 2003 року однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 переведено до державного житлового фонду.

Станом на момент звернення ОСОБА_2 до суду з цим позовом (квітень 2012 року) квартира приватизована не була.

Шлюб між сторонами розірвано 23 травня 2006 року.

Крім того, судом установлено, що 31 липня 2012 року ОСОБА_3 сплатив за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_2 суму в розмірі 5439 грн.48 коп., яка виникла за період з 2003 року по вересень 2009 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам матеріального закону.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору-судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту не проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 без поважних причин більше ніж шість місяців, починаючи з липня 2009 року, позивачем, у передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

Натомість, надані відповідачем докази, зокрема квитанція про сплату в 2012 році заборгованості за житлово-комунальні послуги, лист поліклініки за місцем реєстрації про звернення відповідача у грудні 2015 року за медичною допомогою, дають підстави вважати, що ОСОБА_3 до спірного житла інтересу не втратив, несе витрати по його утриманню.

Показам свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_8 ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, допитаних в суді першої інстанції, Деснянський районний суд м.Києва в своєму рішенні наддав належну правову оцінку.

Самі по собі акти обстеження квартири від 16 листопада 2011 року, 25 січня 2012 року, 23 березня 2012 року не дають підстав для висновку, що відповідач не проживав в спірній квартирі більше шести місяців, без поважних причин.

Доводи апеляційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Нових доказів до апеляційної скарги позивачкою ОСОБА_2 не надано, підстави для переоцінки доказів, які наявні в матеріалах справи, відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Деснянського районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 7 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 6 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Махлай

Л.Д. Поливач