233 Справа № 233/6084/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Кюсєвої Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Департаменту майнових та земельних відносин Липецької області Російської Федерації про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Тербунського районного суду Липецької області Російської Федерації від 24 грудня 2015 року про спонукання до продажу земельної ділянки ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області через відділ судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надійшло клопотання Департаменту майнових та земельних відносин Липецької області Російської Федерації про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Тербунського районного суду Липецької області Російської Федерації від 24 грудня 2015 року про спонукання до продажу земельної ділянки ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів клопотання, рішенням Тербунського районного суду Липецької області від 24 грудня 2015 року у справі № 2-245/2015 зобов*язано громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснити продаж земельної частки розміром 84200/19994693 на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 19994693 кв.м., розташований за адресою: Росія, Липецька область, Тербунський район, сільське поселення Березовська сільська рада, кадастровий номер 48:15:0000000:183 на торгах.

Адресою проживання відповідача ОСОБА_1 згідно матеріалів клопотання є - АДРЕСА_1.

Згідно повідомлень Центру поштового зв*язку №2 Донецької дирекції Українського державного підприємства поштового зв*язку «Укрпошта» № 07/11-337 від 12 грудня 2017 року (а.с.38) відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1276-р. "Про внесення змін у додатки до розпорядження Кабінету міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р." - з 27 листопада 2014 року приймання до пересилання поштових відправлень до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, в тому числі, до м. Макіївка Донецької області, не здійснюється.

Судом вживалися дії щодо з*ясування інформації про фактичне місце проживання/перебування боржника ОСОБА_1 за даними Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (ЄІБДВПО), яка згідно повідомлення Донецького обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 18 грудня 2017 року № 4821/11-05, - відсутня (а.с. 40).

18 січня 2018 р. на офіційному веб-сайті судової влади України та у газеті «Урядовий кур*єр» № 17 від 25 січня 2018 р. були розміщені оголошення про повідомлення боржника про надходження вказаного клопотання, та боржнику ОСОБА_1, в порядку ст. 467 ЦПК України надано місячний строк для подачі можливих заперечень.

Заперечень ОСОБА_1 щодо вищезазначеного клопотання до суду у встановлений законом строк не надано.

В судове засідання ОСОБА_1 не з*явився, був сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомив, заява про відкладення судового розгляду справи від боржника до суду не надходила.

В силу ч. 5 ст. 467 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Дослідивши подані документи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з ч. 1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Правовідносини, що виникли з приводу визнання та виконання в Україні рішення іноземного суду врегульовані нормами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, яка ратифікована Україною 10.11.1994 року, Законом України «Про міжнародні договори України», Конституцією України, Цивільним процесуальним кодексом України.

В силу ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладена державами-членами Співдружності Незалежних держав у м. Мінську 22 січна 1993р., учасницями якої є Україна і Російська Федерація, яка була ратифікована Верховною Радою України із застереженнями, Україна взяла на себе зобов*язання визнавати і виконувати рішення, постановлені на територіях держав-учасниць Конвенції.

Процедура визнання та виконання рішень іноземних судів в Україні регламентована ЦПК України.

Відповідно до Розпорядження Вищого Спеціалізованого суду України № 2710/38-14 від 02 вересня 2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ» визначено територіальну підсудність цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, для забезпечення розгляду місцевими загальними судами, а саме: розгляд справ, підсудних Центрально-Міському районному суду м. Макіївки Донецької області здійснюється Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області.

Судом встановлено, що 24 грудня 2015 року Тербунським районним судом Липецької області Російської Федерації ухвалено заочне рішення у справі № 2-245/2015 за позовом Управління майнових та земельних відносин Липецької області Російської Федерації до ОСОБА_1 про спонукання до продажу частки у праві власності на земельну ділянку на торгах за яким зобов*язано громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснити продаж земельної частки розміром 84200/19994693 на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 19994693 кв.м., розташований за адресою: Росія, Липецька область, Тербунський район, сільське поселення Березовська сільська рада, кадастровий номер 48:15:0000000:183 на торгах. Рішення суду набрало законної сили 13 лютого 2016 р.(а.с. 24-25, 26-27), що також вбачається з довідок судді Тербунського районного суду Липецької області із зазначенням, що вказане рішення на території РФ не виконувалось (а.с. 20, 21) та підлягає до виконання (а.с. 22, 23).

Як вбачається з листів Тербунського районного суду Липецької області за вих. № 06-60/1 від 07 липня 2015 р. (а.с.19); за вих. № 06-60/1 від 10 серпня 2015 р. (а.с. 13) на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено копію ухвали та копію позову, що також вбачається з поштових повідомлень (а.с.18, 16), в яких позначка про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 відсутня (а.с. 18 зворот, 16 зворот).

Ухвалою Тербунського районного суду Липецької області від 06 серпня 2015 р. по цивільній справі № 2-245/2015 р. було направлено судове доручення про надання правової допомоги до компетентного суду України, за місцем проживання громадянина України ОСОБА_1 та доручено компетентному суду виконати окремі процесуальні дії та вручити документи (а.с.10-11). Вказану ухвалу разом із матеріалами судового доручення направлено до Управління Міністерства юстиції РФ по Москві за вих. № 06-60/1 від 10 серпня 2015 р., для направлення за приналежністю (а.с.12).

Судом оглянуто довідку судді Тербунського районного суду Липецької області про повідомлення про дату, час та місце судового засідання та направлення копії позовної заяви відповідачу ОСОБА_1, підтвердження про його повідомлення мається в матеріалах справи № 2-245/2015 за позовом Управління майнових та земельних відносин Липецької області про спонукання до продажу частки у праві власності на земельну ділянку на торгах (а.с. 8, 9).

18 травня 2017 року Тербунським районним судом Липецької області було видано виконавчий лист Серії ФС № 012437382 (а.с.4-7) по цивільній справі № 2-245/2015 про зобовязання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, продати земельну частку розміром 84200/19994693 у праві власності на земельну частку сільськогосподарського призначення площею 19994693 кв.м., розташований за адресою: Росія, Липецька область, Тербунський район, сільське поселення Березовська сільська рада, кадастровий номер 48:15:0000000:183 на торгах. Строк предявлення виконавчого листа до виконання 3 роки (а.с.6).

11 липня 2017 р. судовим приставом-виконавцем було ухвалено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (№ 48019/17/273220) на підставі виконавчого листа № 2-245/2015 від 24 грудня 2015 р., виданого Тербунським районним судом по справі № 2-245/2015, у зв*язку із пред*явленням виконавчого документа не за місцем вчинення виконавчих дій (а.с.3).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 468 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни. Відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у випадках, коли: згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої постановлено рішення, воно не набрало законної сили, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набрання законної сили; відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд; у справі між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав на території Договірної Сторони, де має бути визнано й виконано рішення, вже було постановлено рішення, що набрало законної сили, або установою цієї Договірної Сторони раніше було порушено провадження, або ж є визнане рішення суду третьої держави; згідно з положеннями даного міжнародного договору, а в не передбачених ним випадках згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнано й виконано, справа належить до виключної компетенції її установи, спір вирішено не компетентним судом; відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі про договірну підсудність; закінчився строк давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення. У зазначених випадках згідно з київською Угодою суд відмовляє у визнанні та виконанні й арбітражного рішення.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року № 12 роз'яснено, що коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює даний факт, суд повинен з'ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших, поданих сторонами, доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Таким чином, підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є наявність доказів, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Крім того, п.п. 10, 12 цієї постанови містить роз'яснення про те, що при розгляді клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів, суди повинні застосовувати відповідні інститути ЦПК України, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника, об'єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання. При цьому, суд розглядає клопотання у визначених законодавством межах і не може входити в обговорення правильності рішень по суті чи вносити до останніх будь-які зміни.

Положеннями ч. 6 ст. 467 ЦПК України передбачено, що розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.

Зі змісту рішення вбачається, що судом приймалися засоби до належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи шляхом направлення компетентному суду України доручення про вручення судових документів та виконання окремих процесуальних дій у відношенні ОСОБА_1

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 не був присутнім при ухваленні заочного рішення Тербунського районного суду Липецької області Російської Федерації від 24 грудня 2015 року та в матеріалах справи відсутні відомості про його належне повідомлення щодо часу та місця розгляду справи, оскільки доручення про вручення судових документів та виконання окремих процесуальних дій у відношенні ОСОБА_1 Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області не виконано, за умови припинення прийому поштових відправлень в населенні пункти, розташовані на території України, яка не контролюється державною владою України, в тому числі м. Макіївка Донецької області (а.с.15), а тому ОСОБА_1, стосовно якого ухвалено заочне рішення Тербунського районного суду Липецької області Російської Федерації від 24 грудня 2015 року, був позбавлений можливості взяти участь у судовому процесі через те, що йому не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 462, 464, 465-467 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Департаменту майнових та земельних відносин Липецької області Російської Федерації про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Тербунського районного суду Липецької області Російської Федерації від 24 грудня 2015 року про спонукання до продажу земельної ділянки ОСОБА_1, - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя