Справа № 569/4499/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Першко О.О.,

за участі: секретаря судового засідання Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі позивач), діючи через свого представника ОСОБА_2, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 14 квітня 2014 року у розмірі 14 977 грн. 45 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 14 квітня 2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 27 вересня 2016 року ОСОБА_3 помер. На час відкриття спадщини разом з ним постійно проживала відповідач ОСОБА_1 27 січня 2017 року була направлена претензія кредитора до Другої Рівненської державної нотаріальної контори. 10 лютого 2017 року позивачем було отримано відповідь Другої Рівненської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ ПРИВАТБАНК. Однак, відповідач є такою, що прийняла спадщину ОСОБА_3, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов'язання померлого позичальника, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки. 11 вересня 2017 року до ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно яких позивач предявив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем за кредитним договором № б/н від 14 квітня 2014 року становить 14 977,45 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідач просить відмовити в задоволенні позові, оскільки позивачем не взято до уваги, що в покійного чоловіка відповідача було відсутнє майно, яке могло входити до складу спадщини, вона не отримувала як спадкоємець будь-якого майна у спадщину після померлого чоловіка, відтак не зобовязана задовольняти вимоги кредитора померлого ОСОБА_3 Крім цього, посилання позивача на те, що він звертався до відповідача 11 вересня 2017 року з листом-претензією, якою предявив свої вимоги, є помилковими та надуманими, оскільки вона ніколи не отримувала, а тим більше ніколи не відмовлялася від отримання вказаного листа-претензії.

У судове засідання сторони не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. 19 березня 2018 року та 18 травня 2018 року, кожен окремо, позивач та відповідач подали до суду заяви з клопотаннями про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 14 квітня 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір шляхом подання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту у розмірі 15 000 грн. (а.с.7).

При укладенні цього договору сторони договору керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно пункту 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), що визначають умови укладеного сторонами договору, Банк видає Клієнту картку, її вид визначається в памятці Клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, вказана в заяві. Зі змісту анкети-заяви, поданої ОСОБА_3 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що йому було видано картку 14 квітня 2014 року.

Отже ОСОБА_3, подавши відповідну заяву, підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають укладений між ним та позивачем договір про надання банківських послуг.

З дослідженого у судовому засіданні розрахунку вбачається, що після укладення договору ОСОБА_3 користувався кредитними коштами, отриманими ним за договором (а.с.42-44).

Отже, позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

27 вересня 2016 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №197411, виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (а.с.47).

З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, укладеним з ОСОБА_3 14 квітня 2014 року, вбачається, що станом на день смерті ОСОБА_3 за кредитним договором нараховано заборгованість у розмірі 14 977 грн. 45 коп., з яких: 12 508 грн. 32 коп. заборгованість за тілом кредиту; 2 469 грн. 13 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом (а.с.42-44).

Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно частини першої статті 608 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця і таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобовязанням.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3, 4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Згідно частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до розяснень, які містяться у пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Виходячи зі змісту вказаних норм закону, які регулюють відносини спадкоємця з кредитором спадкодавця, належним способом захисту порушеного права є звернення кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємця, який прийняв спадщину, про стягнення на майно, що було передано спадкоємцю в натурі й лише за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог банку шляхом сплати одноразового платежу.

Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України справа № 6-33 цс15 від 08 квітня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

27 січня 2017 року позивачем була направлена претензія кредитора до Другої Рівненської державної нотаріальної контори (а.с.50).

10 лютого 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» була отримана відповідь з Другої Рівненської державної нотаріальної контори за вих. №102/01-16 від 01 лютого 2017 року, в якій було зазначено, що спадкова справа до майна ОСОБА_3, померлого 27 вересня 2016 року, не заводилась. За умови оплати витягів зі СР, претензії банку до спадкоємців буде розглянуто по суті та заведено спадкову справу (а.с.51).

11 вересня 2017 року ОСОБА_1 позивачем було направлено лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість ОСОБА_3 по кредитному договору №б/н від 14 квітня 2014 року в розмірі 14 977 грн. 45 коп. (а.с.52), однак доказів отримання відповідачем даної вимоги в матеріалах справи немає і факт отримання такої вимоги відповідачем заперечується.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №121854155 станом на 25 квітня 2018 року право власності, інші речові права, іпотека, обтяження стосовно ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна відомості відсутні (а.с.75).

Згідно відповіді КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» №169 від 30 квітня 2018 року станом на 31 грудня 2012 року, право власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 не зареєстровано.

Як слідує з відповіді на запит щодо надання інформації про транспортні засоби Головного сервісного центру МВС України №31/Д-622 від 05 травня 2018 року станом на 04 травня 2018 року у базах даних Єдиного державного реєстру МВС та АІС «НБД «Автомобіль» інформація щодо реєстрації за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, будь-яких транспортних засобів не значиться.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що спадкодавцю за життя належало будь-яке (рухоме, нерухоме) майно чи право на таке майно, що відповідач отримав у спадщину та може за його рахунок задовольнити вимоги позивача, та таких доказів судом не здобуто.

Отже, будь-якого майна після смерті ОСОБА_3 відповідачу не передано, в матеріалах справи відсутні відомості стосовно наявності майна, яке б перейшло у спадщину відповідачу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та відмову у задоволенні позову у звязку з відсутністю спадкового майна після ОСОБА_3, померлого 27 вересня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 25, 526, 530, 608, 610, 611, 625, 634, 1054, 1056-1, 1216, 1218, 1282 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, .

Відповідач - ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, кім. 50-51, м. Рівне, РНОКПП НОМЕР_1.

Повне судове рішення складено 05 червня 2018 року.

Суддя О.О. Першко