Провадження №2/748/50/18
Єдиний унікальний № 748/2660/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2018 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Криворученка Д.П., секретарі Сидор А.В., за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представників ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту;

треті особи: Киселівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області; Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12.10.2017 року звернулась до суду з позовом, в якому просить встановити без визначення строку безоплатно сервітут на право її проходу до дороги загального користування по земельній ділянці, яка знаходиться біля квартир №№2, 3 по вул. Заводська,18 у с. Киселівка Чернігівського району Чернігівської області, шириною 3,5 м, власником якої є ОСОБА_3, без встановлення паркану за рахунок позивача.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3П є співвласниками будинку №18 по вул. Заводська у с. Киселівка Чернігівського району Чернігівської області, а також являються власниками земельних ділянок, які розташовані біля вказаного будинку. Позивач є власницею квартири №3, яку вона 5.06.2013 року купила з колишнім чоловіком у ОСОБА_7, підтвердженням чого є договір купівлі-продажу. При купівлі квартири продавець показала їй земельну ділянку, якою вона може користуватися, але не повідомила, що земельна ділянка біля будинку була приватизована, а тому дізнавшись про даний факт, 20.05.2017 року був оформлений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0545 га. Вказана земельна ділянка була приватизована попереднім власником квартири №3 ОСОБА_8, який 9.11.2007 року продав її ОСОБА_7, а вона у свою чергу 20.05.2017 року купила у ОСОБА_7 Після покупки квартири на межі земельних ділянок, які були у власності мешканців квартир №3 та №2 були встановлені хвіртка, ворота та був прохід яким користувалися попередні власники квартир для проходу до дороги загального користування. У 2015 році відповідач заявила, що заборонить користуватись проходом через свою земельну ділянку, власником якої вона є з 2007 року. Оскільки це позбавить позивача права проходу до свого будинку, вона неодноразово зверталась для вирішення цього питання до Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та до землевпорядного органу, але згоди з відповідачем досягнуто не було. ОСОБА_3 погодилась встановити сервітут за умови, що прохід буде зміщено до газової труби та позивачем буде встановлено паркан з металопрофілю з обох боків, на що позивач згоди не дала, адже вона жодним чином не шкодить відповідачу, а встановлення паркану саме з металопрофілю є для неї дуже затратним і законодавчо не обґрунтованим. З копій планів меж земельних ділянок, які відображені на Державних актах на право власності на земельну ділянку, виданих на імя ОСОБА_8 12.05.2003 року та на імя ОСОБА_7 9.11.2007 року вбачається прохід 3,5 м, землі якого є землями запасу Киселівської сільської ради і при приватизації земельної ділянки відповідачем у 2007 році, земля під проходом не мала бути приватизованою. Натомість відповідачу був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, згідно рішення Киселівської сільської ради від 29.09.2006 року з планом земельної ділянки, на якому вже відсутня позначка проходу.

У судовому засіданні сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові та додала, що сільська рада у відповідності до п.«а» ч.2 ст.83 Земельного кодексу України не мала права у 2007 році давати дозвіл на приватизацію земельної ділянки, через яку проходив проїзд, який на попередніх планах мав розмір 3,5 м, у звязку з чим і виник даний спір. У всіх технічних документаціях починаючи з 1984 року і у технічній документації ОСОБА_8 та ОСОБА_7 мається прохід, земля під яким є землями сільської громади. Оскільки дорога шириною 3,5 м існувала задовго до придбання ОСОБА_1 квартири у власність, то вона і повинна була залишитись, а відповідач жодним чином не має права чинити перешкоди у її користуванні. Для позивача існує єдиний прохід до дороги загального користування через земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3, якою вона на даний час користується проходячи через ворота, які на даний час є незамкненими. Встановлення сервітуту через земельну ділянку ОСОБА_3 перш за все потрібно і для забезпечення проїзду до квартири пожежної машини, швидкої медичної допомоги та аварійних служб, адже це є єдиний проїзд до дороги загального користування. Квартира позивача розташована по центру пятиквартирної будівлі і вона має вихід ще через земельну ділянку, яка належить ОСОБА_9, але даного проходу ніколи не існувало і таким шляхом вона може попасти лише на ґрунтову дорогу, через яку не доїде жодна аварійна служба і щоб дійти до села потрібно обходити по колу. Лише коли у 2015 році виник спір з приводу користування проїздом, який проходить через садибу ОСОБА_3, позивач дізналася, що земельна ділянка під будинком перебуває у власності ОСОБА_7 і так як її потрібно було розподілити між трьома співвласниками, то під час оформлення технічної документації у 2017 році на кадастровому плані земельної ділянки, яка перейшла у власність позивача, зникло розмежування проходу спільного користування. Крім того, сторона позивача додала, що не має висновку експерта або спеціаліста який би визначив розмір сервітуту.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, з тих підстав, що позовні вимоги є некоректно сформованими, необґрунтованими та недоведеними належними і допустими доказами. Так, позивач просить встановити прохід шириною 3,5 м, але при цьому жодним чином не обґрунтовує його розмір, адже навіть судова практика з встановлення земельного сервітуту для проїзду надає дорогу 3,2 м, а 3,5 м є занадто великим розміром і прохід такої ширини завдасть відповідачу багато збитків. Крім того, відповідач сплачує податок на землю, а тому сервітут не може бути безоплатним. Також, у відповідності до ч.3 ст.402 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» спір про встановлення земельного сервітуту вирішується судом у разі недосягнення домовленості про його встановлення, але сторона позивача не зверталася до ОСОБА_3 з даною вимогою. А тому вже це є підставою для відмови у позові, як і те що ОСОБА_1 не надано обґрунтування якою саме довжиною та який саме сервітут має буди встановлений, які його розміри і межі. Натомість, саме відповідач пропонувала позивачу визначити сервітут, щодо користування земельною ділянкою, огородивши цей прохід парканом з металопрофілю з однієї сторони за власний кошт, а з іншої за кошт ОСОБА_1, адже ОСОБА_3 не зручно щоб сторонні пересувались по її земельній ділянці, але позивач не погодилась на її умови. Коли ОСОБА_3 у 2007 році приватизувала земельну ділянку, то ніякого проходу спільного користування через її земельну ділянку не було і не існує по жодним документам, а обґрунтування позивача, що позначка літерою «Г» на Державному акті ОСОБА_3, є позначкою даної дороги є хибним. Крім того, прохід спільного користування відсутній і в технічних документах наданих ОСОБА_1 Поруч із земельною ділянкою позивача є ґрунтова дорога і немає ніяких обмежень, щоб нею користуватись, а тому встановлення сервітуту в даному випадку є забаганкою ОСОБА_1 Таким чином позов є необґрунтованим, не вмотивованим і жодних правових підстав для його задоволення немає.

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області ОСОБА_6 пояснив, що непорозуміння між власниками домоволодіння сталося із-за неналежного застосування, як органами місцевого самоврядування, так і органами виконавчої влади в особі Чернігівської районної державної адміністрації земельного законодавства, які понадавали у власність земельні ділянки за межами населеного пункту не маючи на те відповідних повноважень. Це є пятиквартирний будинок і в силу приписів земельного законодавства вся земельна ділянка мала належати співвласникам будинку на праві спільної сумісної власності, а яким чином вона була поділена невідомо. Сільська рада, яка видала у 2007 році ОСОБА_3 Державний акт на право власності на земельну ділянку за межами населеного пункту порушила норми діючого на той час земельного законодавства. Таким чином не можливо вирішувати питання про встановлення сервітуту, якщо виникає питання щодо законності отримання земельних ділянок у власність.

Представник третьої особи Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, згідно листа за №3-07/128 від 1 березня 2018 року сільський голова ОСОБА_10 просила суд розглянути справу відповідно до чинного законодавства на розсуд суду.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 5.06.2013 року ОСОБА_7 передала ? частину квартири №3, що знаходиться в селі Киселівка, Чернігівського району, Чернігівської області по вулиці Заводська в будинку №18 у власність покупця ОСОБА_1 та ? частину квартири №3, що знаходиться в селі Киселівка, Чернігівського району, Чернігівської області по вулиці Заводська в будинку №18 у власність покупця ОСОБА_11. Договір посвідчено Державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_12 та зареєстровано в реєстрі за №3-68. /а.с.4-6/

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії «ЧН» №011254 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №829 свідчить, що ОСОБА_8, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Киселівської сільської ради від 12 травня 2003 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га у межах згідно з планом, розташовану у АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт видано 26.03.2004 року. Співвласниками земельної ділянки є ОСОБА_8 та ОСОБА_13 з частками у спільній власності по 0,5. На плані меж земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0004 мається межа від точки Г до точки Д проїзд 3,5./а.с.10/

Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 9.11.2007 року свідчить, що ОСОБА_13 та ОСОБА_8 продали в рівних частинах (тобто по ? частці кожний), а ОСОБА_7 купила земельну ділянку загальною площею 0,12 га, кадастровий номер :01:000:0004, що розташована у с. Киселівка, вул. Заводська,18, Чернігівського району, Чернігівської області. Договір посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_14 та зареєстровано в реєстрі за №4514. /а.с.7/

Копія технічного звіту по переоформленню Державного акту на право власності на земельні ділянки ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд на території с. Киселівка, вул. Заводська,18, Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, виготовленого у 2007 році та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії «ЧН» №114464 свідчать, що ОСОБА_7, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі договору купівлі-продажу від 9.11.2007 р., за реєстр. за №4515 в Чернігівському районі є власником земельної ділянки площею 0,1235 га у межах згідно з планом, розташованої у с. Киселівка, вул. Заводська,18, Киселівської сільської ради Чернігівського району та області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт видано 4.06.2008 року. На плані зовнішніх меж земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0004 мається межа від точки А до точки Б землі сільської ради (проїзд) 33,5 і 20,6; від точки Б до точки В землі ОСОБА_15, від точки В до точки Г землі ОСОБА_16; від точки Г до точки Д землі сільської ради (проїзд) 3,5; від точки Д до точки Е землі ОСОБА_16; від точки Е до точки А землі сільської ради. Експлікація земель переданих у власність ОСОБА_7 становить 0,12335 га, з яких 0,07 га рілля та 0,0535 га забудовані землі. /а.с.11, 79-87/

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.05.2017 року ОСОБА_17, в особі представника ОСОБА_18Г, передала земельну ділянку площею 0,0545 га, що розташована у селі Киселівка, Чернігівського району, Чернігівської області, вулиця Заводська,18 у власність покупця ОСОБА_1, а покупець ОСОБА_1 прийняла цю земельну ділянку. Відчужувана земельна ділянка в цілому, має наступні характеристики: площа: 0,0545 га, з яких 0,0122 га - малоповерхова забудова, 0,0365 га - рілля, 0.0058 га - землі під житловою забудовою; кадастровий номер: :09:000:8295; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Ця земельна ділянка належить продавцю ОСОБА_7 на праві власності. Право власності на цю земельну ділянку зареєстровано ОСОБА_19 - державним реєстратором Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області 24 квітня 2017 року за №20191918. Реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 255. Відповідно до ОСОБА_6 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17 травня 2017 року №НВ-017 зазначено наступний опис меж вищевказаної земельної ділянки: від А до Б - гр. ОСОБА_15; від Б до В - землі гр. ОСОБА_3; від В до Г - землі сільської ради; від Г до Д - землі гр. ОСОБА_7; від Д до Е - землі гр. ОСОБА_20; від Е до Є - прохід спільного користування; від Є до А - землі гр. ОСОБА_7 Договір посвідчено Державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_21 та зареєстровано в реєстрі за №1-1339 /а.с.8-9/

У свою чергу ОСОБА_21 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-018 від 10.04.2018 року свідчить, що 7.04.2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :09:000:8295, площею 0,0545 га по вул. Заводська,18 у с. Киселівка, Чернігівського району, Чернігівської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з наступним описом меж вищезазначеної земельної ділянки: від А до Б - гр. ОСОБА_15; від Б до В - землі гр. ОСОБА_3; від В до Г - землі сільської ради; від Г до Д - землі гр. ОСОБА_7; від Д до Е - землі гр. ОСОБА_20; від Е до Є - прохід спільного користування; від Є до А - землі гр. ОСОБА_7 /а.с.103-105/

Відповідно до копії технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у с. Киселівка, вул. Заводська,18, виготовленої у 2006 році та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії «ЯГ» №841305 ОСОБА_3, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі рішення 3 сесії 5 скликання Киселівської сільської ради від 29.09.2006 року є власником земельної ділянки площею 0,0984 га у межах згідно з планом, розташованої у с. Киселівка, вул. Заводська,18, Киселівської сільської ради Чернігівського району та області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт видано 7.02.2007 року. На плані зовнішніх меж земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0036 мається межа від точки А до точки Б ділянка ОСОБА_22 та ОСОБА_8; від точки Б до точки В ділянка ОСОБА_15; від точки В до дочки Г землі сільської ради; від точки Г до точки Д вул. Заводська; від точки Д до точки А землі сільської ради. Експлікація земель становить 0,0984 га, з яких 0,0407 га рілля, 0,0314 га сади, 0,0200 га під будівлями і спорудами та 0,0063 га прибудинкова територія (двір). Акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_3 засвідчує, що суміжні землекористувачі, в тому числі і ОСОБА_8, погодили межі земельної ділянки ОСОБА_3 по вул. Заводська,18 у с. Киселівка. /а.с.106-119/

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ст.404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, звязку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

За положеннями ст.98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Згідно ч.4 цієї ж статті, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 ЗК України визначено наступні види земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Згідно п.222 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Крім того, чинним законодавством передбачено, що право проходу та проїзду на транспортних засобах, а також право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, звязку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій є різними видами земельних сервітутів, а тому встановлення щодо земельної ділянки одного з них не означає можливість використання цієї земельної ділянки власником чи користувачем сусідньої земельної ділянки з іншою метою.

У судовому засіданні було встановлено, що цільове призначення земельної ділянки відповідача, стосовно якої позивач просить встановити земельний сервітут, є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Сторона позивача не довела в судовому засіданні належними доказами, що право проходу до її квартири в житловому будинку не можливо без обмеження сервітутом земельної ділянки саме відповідача.

Крім того позивачем, не зважаючи на неодноразові пропозиції та розяснення суду, на надано висновок експерта або спеціаліста з приводу конфігурації та площі земельної ділянки щодо якої позивач просить встановити сервітут, з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм, правил тощо, а зазначено лише ширину доріжки для проходу до дороги загального користування розміром 3,5 метри.

Обовязковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб.

У ході розгляду даної справи, з пояснень представника відповідача встановлено, що на даний час існує прохід до квартири позивача через земельну ділянку власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_23, а також з кадастрового плану земельної ділянки, який є додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.04.2018 р. №нв-018 вбачається можливість доступу позивача до своєї земельної ділянки через прохід спільного користування шириною 3,5 метри, який на плані позначений точками Е-Є, що межує з обох сторін з земельними ділянками ОСОБА_7

Вказана обставина позивачем у судовому засіданні не заперечувалась.

Підставою для встановлення сервітуту є відсутність у будь - якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Ураховуючи вимоги закону, для забезпечення гарантованих прав власника земельної ділянки земельний сервітут має здійснюватися найменш обтяжливим способом. Це означає, що незручності у використанні власником своєї земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, мають бути мінімальними, тобто такими, що суттєво не перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 розяснено судам необхідність враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Ураховуючи вищезазначені обставини суд вважає, позивачем не доведено належними доказами, що саме встановлення особистого, безстрокового, безоплатного земельного сервітуту стосовно земельної ділянки відповідача є єдиним варіантом вирішення питання доступу до її житлового будинку, крім того в судовому засіданні було зясовано, що доступ та проїзд до земельної ділянки позивача можливий іншим способом, але позивача даний спосіб не влаштовує.

Також до суду не було надано доказів звернення позивача з відповідним проектом договору земельного сервітуту до відповідача з приводу вирішення даного питання. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що позивач з даного приводу до відповідача не зверталася, що підтверджується і письмовими доказами, які маються в матеріалах справи на а.с.13-14, з яких вбачається, що саме відповідач ОСОБА_3 пропонувала ОСОБА_1 встановлення земельного сервітуту та надала позивачу проект даного договору, з яким остання не погодилась.

Як зазначалось судом, згідно ч.3 ст.402 ЦК України, спір про встановлення сервітуту вирішується судом у разі недосягнення домовленості про його встановлення.

Отже, якщо особа, яка вимагає встановлення сервітуту, не зверталась до власника нерухомого майна з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту, в неї відсутня підстава для звернення до суду.

За таких обставин, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.15, 16, 391, 401-404 ЦК України, ст.ст.98-100 ЗК України та на підставі ст.ст.12, 13, 43, 49, 76-81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Криворученко Д.П.