РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 133/2822/16-ц

16.03.18

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

Суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Сєчко В.Л. розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання договору недійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що 19.09.2008 року між нею і банком був укладений кредитний договір № VIKWGА , згідно якого вона отримала кредит у розмірі 31245,8 доларів США у вигляді не поновлювальної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.09.2018 року . Кредитні кошти видались на наступні цілі: 30000 дол. США на поліпшення житлових умов, шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 900 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 197,6 дол. США - для сплати страхового платежу майна на перший рік дії, 148,2 дол. США - для сплати особистого страхування.

Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісячно відповідно до Графіку погашення кредиту в розмірі 590,34 дол. США.

Для виконання даного договору банк відкриває Позичальнику рахунок № НОМЕР_1.

Договором передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним Договором виступає іпотека 3-кімнатної квартири загальною площею 84,70 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, поруки № VIKWGА /1 від 19.09.2008 р., укладеного з ОСОБА_3, а також всі інші види застави, іпотеки, надані банку з метою забезпечення зобов'язань за даним Договором, при цьому Банк не врахував, що сім'я мала малолітню дитину 5 років, якій зараз виповнилось 16 років і вона є неповнолітньою. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органа опіки здійснювати правочини відносно його майнових прав.

З початку укладення кредитного договору, Банк, скористався її необізнаністю та нерозумінням, що значить винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, тим самим Банк фактично збільшив річну процентну ставку до 19,08 % річних, що на той час дорівнювало процентній ставці за гривневими кредитами.

Як передбачено п. 8.1 Договору Банк надав їй готівку у вигляді не відновлювальної кредитної лінії, яка не потребує резервування коштів, що й підтверджено заявою на видачу готівки № від 19.09.2008 в сумі 30000 дол. США. Резервування коштів необхідно для відновлювальної кредитної лінії та тільки на стадії видачі кредиту, а не погашення. Розділ 4 кредитного договору про резервування коштів, виписаний Банком таким чином, щоб Позичальник не зрозумів його суті. Протягом всього часу вона безпідставно сплатила за резервування коштів 2699,6 дол. США, які повинні були направлені на погашення кредиту та зменшення витрати на сплату процентів.

Пунктом 8.1 кредитного договору передбачені платежі в розмірі 900дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 197,60 дол. США - для сплати страхового платежу майна на перший рік дії; 148,2 дол. США - для сплати особистого страхування - всі ці платежі повинні сплачуватись в

гривні, відповідно до Постанови НБУ від 10.05.2007 № 200. Банк не мав права включати до графіку погашення кредиту дані платежі в сумі 1245,8 дол. США та нараховувати на них проценти, які не відносяться до кредиту, та які вона сплатила в гривні.

Додатковою угодою № 1 від 21.02.2013 Банк скористався своєю нечесною підприємницькою діяльністю і в порушення Постанови НБУ від 20.05.2007 р. № 200 безпідставно змінив суму страхових платежів, передбачивши її в розмірі 50281,35 дол. США, яка в 1,7 рази перевищує обсяг кредиту, не зважаючи на те, що договором страхування не передбачалось страхування кредитних ризиків, а тільки страхування майна та особистого життя. Крім того, Банк, не поставив до відома Позичальника, користуючись тим, що вона не вміла розраховувати процентну плату за кредит і щоб не дотримуватись процедури виконання п. 2.3.1. Договору про необхідність повідомлення Позичальника про збільшення процентної ставки, обманним шляхом підвищив її на 1,5% річних.

Укладаючи з ОСОБА_3 Договір поруки 07 лютого 2013 № VIKWGА /1, Банк ввів в оману і Поручителя: договір укладено раніше Додаткової угоди № 1 від 21 лютого 2013; в п. 16 Договору надано неправдиві дані щодо отриманого кредиту відповідно до кредитного Договору № VIKWGА від 19.09.2008 - повернення кредиту, наданого у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 81527,15 дол. США, тоді як Кредитним договором п. 8.1 ця сума становить всього 30000,0 (тридцять тисяч) дол. США зі сплатою 15% річних. Фактична ж ставка згідно з графіком - 16,5 % річних.

Операції в іноземній валюті регулюються Постановою НБУ від 17.11.2004 р № 555 " Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті та банківських металах у банках України". Їй кредитні кошти по факту відповідно до

меморіального ордеру та заяви на видачу готівки видавалися з рахунку № 2233... , для сплати заборгованості відкривався рахунок 2909..., що не відповідає Постанові НБУ № 555.

Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 № 280, установлено порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку та визначено характеристику і коротке призначення рахунків для відображення інформації за типовими операціями відповідно до їх економічної суті.

Відповідно до цієї Інструкції балансовий рахунок 2909 "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку" використовується для обліку сум іншої кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку, наприклад, невиплачені перекази для бенефіціарів, які не мають рахунку в банку; суми коштів, що отримані для зарахування на вклади клієнтів банку. Банк розпорядився отриманими від неї коштами на власний розсуд, а не за призначенням, зарахувавши кошти на загальний транзитний рахунок банку 2909..., на якому банк обліковує більшість своїх щоденних операцій, а з 2909... може тільки на поточний рахунок.

п. 8.2 кредитного договору передбачено, що для виконання даного Договору Банк відкриває 2909105..., а не поточний рахунок 2620, на якому обліковуються «кошти на вимогу фізичних осіб», як того вимагає ст. 1066 ІДК України та План рахунків в банках України, затверджений Постановою правління НБУ №280 від 17.06.2004р. По відкритому ж рахунку № 2909105.... обліковується інша кредиторська заборгованість .банку і який є Пасивним. Призначення рахунку: облік сум іншої кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами байку, наприклад, - суми коштів, що отримані для зарахування на вклади клієнтів банку.Таким чином, Банк не вчинив дій, що встановлені актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку, чим позбавив відповідача законного способу виконання зобов'язання і прострочив зобов'язання Кредитора.

Встановлюючи їй проценту ставку на рівні 15% річних, п. 3.3 Договору передбачив порядок її розрахунку, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів і відсотки розраховуються щомісячно, тобто фактичний розрахунок проводиться за повний рік або 365 днів, при такому розрахунку щомісячний результат був на декілька доларів більше, обумовленої в Договорі суми, а саме: 15% : 360 дн. х 30000,0 дол. х 30 дн. : 100% = 375,0 дол. і 15% : 365 дн. х 30000,0 дол. х 30 дн. : 100% = 369,9 дол. Різниця - 5,1 дол. США.

Для встановлення порядку повернення кредитних коштів Банком п. 8.1 Кредитного договору передбачена сума сплати платежу в доларах США відповідно до графіка погашення кредиту без розшифровки реальної вартості кредиту, чим порушено п 3.2. Постанови Нацбанку від 10.05.2007 р. № 168

Такий детальний розпис вартості кредиту визначається відповідно до Графіку з обов'язковою фіксацію у національній валюті України, але в Кредитному договорі Графік не дає детального розпису вартості кредиту у гривні, що є порушенням істотних умов договору.

Порушення ПАТ «ПриватБанк», полягають в тому, що в порушення статей 11, 15 Закону України "Про захист прав споживачів" та пунктів 2.1, 2.4, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (постанова НБУ №168 від 10.05.2007), Приватбанком не було розроблено та не надавалось позичальникам-споживачам до моменту укладення кредитного договору письмової довідки для ознайомлення із необхідною, доступною, достовірною, повною та своєчасною інформацією про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та іншу, передбачену законом інформацію.

Укладений в іноземні валюті Кредитний договір суперечить нормам ст.99 Конституції України ,ст.524,533Цивільного кодексу України ч.3.3 ст.3 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» , ч.1 ст.3 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» ,ст.35 Закону України «Про Національний Банк України» .

До банківських послуг належать розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, що підтверджує необхідність отримання висновку підрозділу управління ризиками.

Цей висновок необхідний для підтвердження обставин які мають істотне значення для виконання зобов'язань за договором та установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору - ст.18 ч.З п.10 Закону «Про захист прав споживачів». Наданий додаток № 1 до Кредитного договору - Загальна вартість кредиту - не відповідає вимогам ні Закону «Про захист прав споживачів», ні п. 3.2. Постанови НБУ № 168, чим Банк ввів її в оману, а значить договір має бути визнаний недійсним. Якби всі витрати попередньо були їй озвучені, то її доходів було б недостатньо для погашення кредиту і вона б його не взяла, а Банк їй його не надав, тобто обставини змінились настільки, що, якби сторони могли б це передбачити, вони не уклали б договір, як указано в ч.1 ст. 652 ЦК України, а значить банк ввів її в оману.

Несправедливими є умови кредитного договору з погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом в доларах США, що є способом зловживання правом, коли усі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» Банк переводить на Позичальника за кредитним договором і споживача кредитних послуг, що є порушенням частини 3 ст. 13 ЦК України, так як право розрахунку ризиків належить в першу чергу банку, бо він відповідає перед вкладниками за повернення їм залучених коштів.

Всі ці умови підрозділ з управління ризиками мав передбачити і надати свої висновки з урахуванням подій, які можуть статися, так як Банк перш за все несе відповідальність за розміщення залучених коштів на власних умовах і на власний ризик. А в даній ситуації виникає ризик неповернення кредиту в зв'язку зі зменшенням доходів Позичальника.

В загальній вартості кредиту не передбачені витрати позичальника, пов'язані з обслуговуванням кредиту - комісій, вартості витрат на сплату зборів на міжбанківському валютному ринку, валютообмінні операції, як це передбачено п. 2.2.5. Договору. В додатку № 1 до Договору «Загальна вартість кредиту» інформація також надана з порушенням п, 2.1. постанові НБУ від 10.05.2007 р. № 168, Банк в зазначеній інформації не надав: в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вар гості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо). Інформацію ж про наявні форми кредитування та короткий опис відмінностей між ними в різних валютах, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування їй взагалі не надано. Крім того, в додатку № 1 зазначено, що забезпеченням кредиту виступає тільки іпотека нерухомості, що не відповідає п. 8.3 Договору -«Забезпеченням виконання зобов'язань за даним Договором виступає іпотека, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки , надані Банку з метою забезпечення зобов'язань, тобто Банк ввів її в оману, користуючись тим, що вона не має достатніх юридичних знань.

Укладений Кредитний договір, згідно ч.1 ст.634 ЦК України, є договором приєднання, так, як умови його встановлені однією із сторін, а саме Банком. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору, навіть якщо вони є несправедливими. Несправедливість зполягає в тому, що в момент його укладення, банком було нав'язано надання кредиту в доларах і вона не могла відмовитись від цього: або бери те, що дають, або не отримаєш нічого.

Волевиявленням позичальника, як споживача, при укладенні кредитного договору було отримання кредиту у гривні і не відображало у свідомості позичальника валютних правовідносин.

Тому у правовідносинах між кредитодавцем та позичальником відбувся дефект волі з боку позичальника. Тому кредитний договір з визначенням іноземної валюти як предмету кредиту вчинений з приховуванням дійсних гривневих правовідносин. Тим більше, що я не мала валютних надходжень і заробітну плату отримувала виключно в гривні. За правовими наслідками такий правочин є недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України.

Погашення кредиту здійснювалось мною також у гривні через валютообмінні операції в касі Банку. При цьому я, крім сплати платежу за кредитом за завищеним курсом порівняно з датою його отримання, сплачувала банку комісію за придбання валюти за його комерційним курсом на дату оплати.

Факт недійсності правочину підтверджується також і наступним: крім суми кредиту, вираженої в доларах, всі інші дії з його виконання здійснювались у національній валюті -погашення через касу банка здійснювалось шляхом внесення готівки в гривні.

При визнанні договору недійсним, відповідно до ч. 1 ст.216 ЦК України кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Представник відповідача відзив не подав.

Дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовільнити частково.

Судом встановлено , що 19.09.2008 року ОСОБА_1 і банком був укладений кредитний договір № VIKWGА , згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 34703,8 доларів США у вигляді не поновлювальної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.09.2018 року. Кредитні кошти видались на наступні цілі : 31245, дол.. США на поліпшення житлових умов, з них 30000 дол. США на поліпшення житлових умов, 900 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 197,60дол. США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 148,20 дол. США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту , а також 3458 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку , передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 кредитного договору (а.с.16)

Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісячно відповідно до Графіку погашення кредиту в розмірі 590,34 дол. США. (а.с.16)

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором VIKWGА ПАТ КБ «Приват банк» і ОСОБА_1 уклали договір іпотеки 19.09.2008 та додаткову угоду до даного договору, відповідно до якого, ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатну квартиру загальною площею 84,70 кв.м., житлова площа 45,50 кв.м., розташована за адресою АДРЕСА_2 вінницької області (а.с.22-28,30).

21 лютого 2013 між банком та ОСОБА_1 укладена додаткова угода до кредитного договору № VIKWGА 000000741 від 19.09.2008 , відповідно до якої пункт 8.1 кредитного договору № VIKWGА 000000741 від 19.09.2008 викладено в наступній редакції :банк зобов'язується Позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу, на строк з 18.09.2008 по 19.09.2018 включно, у вигляді не поновлюваної лінія у розмірі 81527,15 дол. США наступні цілі: у розмірі 31245,80 дол. США на поліпшення житлових умов, з них 30000 дол. США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу , а також у розмірі 900,00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент кредиту, 197.60 дол. США -для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 148,20 дол. США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 50281,35 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку визначених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% річних від суми щомісяця в Період сплати винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,00% річних віл суми зарезервованих ресурсів, винагороді за проведення додаткового моніторингу , згідно п.7.2 Договору (а.с.32)

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором № VIKWGА000000741 від 19.09.2008 між банком та ОСОБА_3 укладено договори поруки , згідно з яким ОСОБА_3 відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі , що і боржник (а.с.36-37) .

Відповідно до положень закріплених в ст 1054 ЦК України за кредитним договоромбанкабо інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. . До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Параграф 1 містить ст.ст.1046, 1047 ЦК України відповідно до яких за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

1. Позивачка посилається , як на одну з підстав визнання договору недійсним, порушення вимог Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України при укладанні кредитного договору та договору іпотеки .

Згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

При укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Місце проживання неповнолітньої малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак, місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом буде встановлено інше постійне місце проживання дитини.

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання договору недійсним за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування.

2. Щодо неможливості укладання кредитного договору в іноземній валюті .

Вказана позиція позивачки спростовується п.п.10. 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до яких згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

При вирішені спору суд виходить з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Згідно чинного законодавства операцією банку, зокрема, є дія або подія, внаслідок якої відбуваються зміни у фінансовому стані банку та яка відображається за балансовими або позабалансовими рахунками банку.

Договором, відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, визначається домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що договір, в тому числі кредитний, не є операцією, а є лише підставою для її здійснення.

У зв'язку з наведеним суд виходить з того, що вимоги позивачки про визнання договору кредиту недійсним з даних підстав не підлягає задоволенню.

3.Позивачка вказує на те, що умови кредитного договору № VIKWGА від 19.09.2008 року, є несправедливими в розумінні ст. 18,ч.5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Розділ 7 «Особливі умови» вищевказаного договору містить детальний розпис сукупної вартості кредиту для позичальника, із зазначенням всіх витрат ( обов'язкового щомісячного платежу, винагорода за надання фінансового інструменту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, тощо), в тому числі пов'язаних із порушенням позичальником зобов'язань по погашенню кредиту.

Відповідно до квитанцій ОСОБА_1 виконувала умови договору та сплачувала за кредитом кошти (а.с.48-54).

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, що свідчить про згоду позивача з усіма умовами на час підписання договору, позивачка надала відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, що свідчить про те, що її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі та, на момент укладення договору, ОСОБА_1 не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови до липня 2013 року. З врахуванням вищенаведеного та того, що розділ 7 оспорюваного договору містить детальний розпис сукупної вартості кредиту для позичальника, із зазначенням всіх витрат (обов'язкового щомісячного платежу, винагорода за надання фінансового інструменту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, тощо), в тому числі пов'язаних із порушенням позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору кредиту з даної підстави.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору, а тому суд приходить до висновку, що ЗУ «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Зазначені правові висновки містяться в постанові Верховного суду України №6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року.

4. Посилання позивачки на введення її та поручителя в оману при підписанні договору кредиту, суд вважає надуманими.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Підпис Позичальника на кредитному договорі, а також та обставина, що Позичальником протягом довгого часу виконувалися всі умови кредитного договору свідчить, що Банк та позичальник досягли згоди щодо всіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що саме позивачка звернулася до банку щодо отримання кредиту, метою отримання кредиту було поліпшення житлових умов. Договори підписані власноруч, жодних зауважень до договорів при їх підписані позивачка не зазначила. Позивачкою протягом довгого часу виконувалися всі умови кредитного договору Більш того, відповідно до ст.. 230 ЦК України та роз'ясненнях які містяться в ПП ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, однак позивачка вказаних обставин не довела. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не свідчить про ведення її в оману

5. Щодо твердження позивачки про те , що укладений кредитний договір, являється договором приєднання не відповідає дійсності , оскільки відповідно до ст.. 634 ч.1 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Кредитний договір №VIKWGА погоджений сторонами в цілому та відсутня заява боржника про приєднання, відповідно до законодавство.

6. Щодо ведення банківських рахунків.

Для обслуговування кредиту відкривається динамічний транзитний рахунок 2909 (відкриття якого передбачено кредитною угодою), при надходженні коштів на котрий відбувається їх розподіл за рахунками передбачених договором нарахувань.

Практика застосування до кредитів транзитних рахунків 2909 є загальновживаною й регулятором (НБУ) до правильності відкриття таких рахунків не пред'явлено претензій.

Рахунки 2909 є транзитними, за користування якими боржник не сплачує жодних тарифів та комісій. Підставою відкриття рахунків для обслуговування кредиту є кредитний договір, а не окремий договір про відкриття рахунку.

Більше того, за ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Однак жодної з цих підстав позивачкою не наведено. Також жодного доказу не наведено тій обставині, що позивачка, підписуючи кредитний договір, діяла всупереч своїй волі чи доказу того, що її волевиявлення не відповідало внутрішній волі.

Пунктами 5.1, 8.4 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 відсотків від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні.

Відповідно до п 5.3 кредитного договору при порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань , передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів , позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції Україниніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК Україништраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції Українищодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення В даному випадку саме пеня, як різновид неустойки, є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання і за текстом кредитного договору пеня визначається , як перший із способів забезпечення зобов'язання позичальника перед банком в порівнянні із штрафом, що відповідає правові позиції викладені у постанові Верховного суду України №6-2003цс15.

Виходячи з наведеного п 5.3 кредитного договору необхідно визнати недійсним в частині одночасного застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором- штрафу і пені.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Позивач, обґрунтовуючи необхідність визнання недійсним окремих частин Кредитного договору, не наводить жодного обґрунтованого доказу відносно своїх вимог про підстави визнання недійсним Кредитного договору в цілому.

Відповідно до наведеного слід визнати недійсним п. 5.3 кредитного договору VIKWGА від 19 вересня 2008 в частині одночасного застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором- штрафу і пені.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 215,217,230,627,634,1054 ЦК України,ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,ст.177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» ст.ст. 259,263-265,279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовільнити частково .

Визнати недійсним п. 5.3 кредитного договору VIKWGА від 19 вересня 2008 укладеного між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення .

Повне судове рішення складене 16.03.2018.

Суддя - підпис - В.Л. Сєчко

З оригіналом вірно. Суддя Секретар

Дата документу 16.03.18