АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року

м. Київ

справа № 753/12187/17

провадження № 22-ц/796/4376/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
Суддів при секретарі учасники справи:Кулікової С.В., Музичко С.Г., Потапьонок К.В.,
позивач - ОСОБА_5,

представник позивача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року /Головуючий у суді першої інстанції КоренюкА.М./

у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Самей» в особі ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів за неналежне виконання зобов'язання за договором зберігання транспортного засобу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду, з урахуванням уточненої позовної заяви, з вимогами про стягнення з відповідача півтора мільйона гривень за неналежну організацію охорони транспортного засобу, що знаходиться в причинному зв'язку з втратою автомобіля Lexus NX200 НОМЕР_2. /а.с. 28/

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.04.2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. /а.с. 86-88/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.04.2018 року, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, не забезпечено позивачу належного судового захисту, в тому числі проігноровано клопотання про допит свідків, один з яких безпосередньо користувалася транспортним засобом, а також здійснювала оплату за договором. Також судом першої інстанції не надано належної оцінки факту того, що позивач мала можливість паркувати транспортний засіб на автомобільному майданчику, та не з'ясовано загального розміру суми, яку позивач внесла в процесі користування автомобільною стоянкою.

ТОВ «Самей» в особі ОСОБА_7., своїм правом, згідно ст. 360 ЦПК України, не скористалося, відзиву на апеляційну скаргу, підписаного уповноваженою особою, не подало.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ &q?нь;Про судоустрій і статус суддів&qu;П;, п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ &q?ді;Про судоустрій і статус суддів&qu;П; до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належить транспортний засіб - Lexus NX200, державний номерний знак НОМЕР_2. /а.с. 7/

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 01.12.2016 року ОСОБА_5 перебуває у договірних відносинах з ТОВ «Самей», директором якого є ОСОБА_7, який за плату у розмірі 600 грн. щомісячно забезпечував охорону транспортного засобу - автомобіля Lexus NX200, державний номерний знак НОМЕР_2.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався нормами ст. 206 ЦК України, згідно якої у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою; ст. 936 ЦК України, відповідно до якої за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання; ст. 937 ЦК України, яка вказує, що договір зберігання, укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу; ст. 977 ЦК України, відповідно до якої, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

Встановивши, що відсутні докази перебування сторін у договірних відносинах, згідно вимог п.2, 4 ч. 1 ст. 208, 937 ЦК України, а, відтак, і порушення прав позивача ТОВ «Самей» в особі ОСОБА_7., суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження судом доказів по справі не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та /або/ державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Зважаючи на викладене, посилання апелянта на те, що судом першої інстанціїне було вирішено питання про допит свідка ОСОБА_8, яка фактично користувалася транспортним засобом і особисто передавала кошти на оплату договору відповідачу,не впливають на правильність вирішення справи в силу вимог частини першої статті 218 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Разом з тим, згідно відзиву на позову заяву /а.с. 45-49/, відповідач не визнав факт перебування у договірних з позивачем, а жодних доказів прийняття ним речі на зберігання, що б посвідчувалося розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем, в тому числі перепусткою /п. 12 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. №115/, як вірно встановлено судом першої інстанції, до матеріалів справи не долучено.

З огляду на викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача грошових коштів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: