Справа № 445/339/17 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/6502/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 та, посилаючись на поширення останнім ІНФОРМАЦІЯ_1 року в мережі Facebook допису, який містись неправдиві відомості, що порочать його честь, гідність і ділову репутацію, просив ухвалити рішення, яким визнати вказані відомості такими, що не відповідають дійсності, зобов»язати відповідача припинити неправомірні дії, зобов»язати відповідача вибачитись через інтернет портал «Золочів.нет» і стягнути на відшкодування моральної шкоди 110000 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним. Зазначає, що судом не з'ясовано у місцевого провайдера підтвердження, що саме зі сторінки ОСОБА_3 у мережі Facebook розповсюджено недостовірну інформацію та не встановлено чи така дійсно стосується ОСОБА_2 Посилається на те, що суд не взяв до уваги доведений у судовому засіданні факт розповсюдження ОСОБА_3 неправдивої інформації у вигляді звернення до органів влади, які, на його думку, є черговою спробою дискредитації його як державного службовця. Стверджує, що суд не відреагував на відмову відповідача у судовому засіданні пояснити кого стосується його коментар, розміщений на порталі «Золочів.нет» зі сторінки ОСОБА_3 у мережі Facebook. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, пояснення ОСОБА_3 про заперечення вимог апеляційної скарги з посиланням на те, що інформацію стосовно ОСОБА_2 він не поширював, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Матеріалами справи встановлено такі обставини.

Позивач посилається на поширення відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 року в мережі Facebook допису, який містись неправдиві відомості, що порочать його честь, гідність і ділову репутацію. Цей допис видалено ОСОБА_3, однак до видалення він був поширений іншими користувачами мережі. Позивач вважає, що наступний допис ОСОБА_3 стосовно опитування від ІНФОРМАЦІЯ_1 року є логічним продовженням попереднього допису. (а.с.3-5)

Відповідно до копії сторінки ОСОБА_4 на Facebook останній поширив допис від ОСОБА_5. (а.с.7)

Згідно з копією сторінки ОСОБА_6 на Facebook останній вирішив провести опитування. (а.с.9)

Відповідно до ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно зі ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність,честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачем не доведено факт поширення відповідачем оспорюваної інформації в мережі Інтернет, оскільки відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК), однак позивачем не зазначено в позовній заяві власника веб-сайта, як належного відповідача. (а.с.3)

Згідно з ч. 4 ст. 10, пунктами 1 та 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти здійсненню їхніх прав, а також уточнити позовні вимоги та вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі згідно з процедурою, передбаченою ст. 33 ЦПК України.

Зазначених вимог закону суд при розгляді справи та ухваленні рішення не виконав.

Так, матеріалами справи стверджується, що суд першої інстанції не сприяв особам, які беруть участь у справі, здійсненню їхніх прав, не уточнив позовні вимоги та не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі згідно з процедурою, передбаченою ст. 33 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи).

А відтак, оскільки Цивільним процесуальним кодексом України суд апеляційної інстанції не наділений правом залучати до участі в справі як належних відповідачів, осіб помилково не залучених судом першої інстанції до участі в розгляді справи, та враховуючи те, що в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет дані про власника веб-сайта у встановленому законом порядку не витребовувались, як і не з»ясовувався факт поширення інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 року та її видалення з сайта, апеляційний суд не має законних повноважень для витребовування доказів, їх дослідження та ухвалення нового рішення, в зв»язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення.

Твердження в апеляційній скарзі на те, що судом не з'ясовано у місцевого провайдера підтвердження, що саме зі сторінки ОСОБА_3 у мережі Facebook розповсюджено недостовірну інформацію не приймаються до уваги, так як такі дані отримуються від адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет, і оцінку факту щодо не встановлення та не залучення власника веб-сайта надано у вищевикладеному.

Посилається в апеляційній скарзі на те, що суд не взяв до уваги доведений у судовому засіданні факт розповсюдження ОСОБА_3 неправдивої інформації у вигляді звернення до органів влади, які, на його думку, є черговою спробою дискредитації його як державного службовця визнається колегією суддів безпідставним, так як таке нестосується предмету спору, як і не стосується твердження, що суд не відреагував на відмову відповідача у судовому засіданні пояснити кого стосується його коментар, розміщений на порталі «Золочів.нет» зі сторінки ОСОБА_3 у мережі Facebook, оскільки ОСОБА_3 клопотання про допит його як свідка не подавав.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 березня 2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.