Справа № 523/7795/16-ц
Провадження №2/523/1316/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участі :

секретаря судового засідання Шевчук М.Є.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 200 000,00 доларів США, посилаючись на те що він за договором позики від 17.09.2015р. передав відповідачці грошові кошти в розмірі 200 000,00 доларів США. ОСОБА_3 в свою чергу, отримавши грошові кошти зобовязалась повернути їх в строк до 01.04.2016р., однак свої зобовязання не виконала, грошові кошти не повернула. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить стягнути з відповідача суму боргу. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Позивач в судове засідання не зявився направив до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляду справи у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не зявилась без поважних на те причин. Від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Раніше відповідач заперечуючи проти позову посилалась на не укладання договору позики та не написання нею розписки про позичання грошових коштів.

В порядку забезпечення позовних вимог, за письмовим клопотанням позивача, ухвалою суду від 03.06.2016р. був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка згідно свідоцтва про право власності належить на праві власності ОСОБА_3

За клопотанням відповідача ухвалою суду від 12.12.2016р. була призначена судова почеркознавча експертиза за наслідками якої до суду 16.05.2017р. надійшов висновок від 26.04.2017р. №32-П.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 17.09.2015р. позичив ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 200 000,00 доларів США. Остання, в свою чергу, отримавши грошові кошти в повному обсязі зобовязалась їх повернути в строк до 01.04.2016р.

Факт укладання між сторонами договору позики та виникнення у ОСОБА_3 обовязку по поверненню позичених грошових коштів підтверджується представленою з боку позивача копією розписки приєднаної до матеріалів цивільної справи.

В обумовлений сторонами в договорі строк ОСОБА_3 позичені грошові кошти не повернула, прийняті на себе зобовязання не виконала.

Причини невиконання зазначеного грошового зобовязання та цільове використання позичених грошових коштів правового значення для розгляду справи по суті не мають.

Правовідносини сторін виникли з зобовязального права та регулюються главою 71, розділом ІІІ, Книгою пятою Цивільного кодексу України, зокрема статтею 1046 ЦК України, згідно змісту якої за договором позики, який згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

В силу статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до положень частини 2 статті 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі НБУ) від 30 травня 2007 р. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 р. № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами.

Згідно зі статтею 524 ЦК зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 статті 533 ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про стягнення грошової суми в іноземній валюті із зазначенням в резолютивній частині рішення розміру суми, що підлягає стягненню у іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Отже, одностороння відмова ОСОБА_3 від виконання зобовязання, яке виникло у неї за договором позики є недопустимою, та дає суду можливість дійти висновку, що предявлені позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги та відхиляє посилання відповідачки на не укладання договору позики та його не підписання, оскільки таке спростовано висновком судової почеркознавчої експертизи №32-п від 26.04.2017р., якою було встановлено, що рукописні записи та підпис у розписці від імені ОСОБА_3 від 17.09.2015р. виконанні самою ОСОБА_3

Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги ОСОБА_2, з боку відповідача суду не надано.

Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 6890,00 грн.

Керуючись ст.ст.525,533,549,1054 ЦК України; ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268, 279, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн-) місце реєстрації: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 200 000(двісті тисяч) доларів США, судовий збір в розмірі 6890,00гривень. Стягнення заборгованості зазначеної в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день здійснення платежу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 16 квітня 2018р.

Суддя