АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року м. Харків

справа № 643/7215/16-ц

провадження № 22-ц/790/1867/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Овсяннікової А.І., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, Харківська міська рада

треті особи Комунальне підприємство "Жилкомсервіс", ОСОБА_4

особа, що не приймала участі у справі - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Харківської міської ради, третя особа Комунальне підприємство "Жилкомсервіс", ОСОБА_4 про визнання особи такою, що має право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 30 червня 2016 року постановлену суддею Букреєвою І.А.,-

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом та подав клопотання про забезпечення позову.

Позов мотивований тим, щовін у лютому 2015 року за згодою свого діда вселився до спірної квартири в якій дід був єдиною зареєстрованою особою, як член сім`ї діда, проживав разом з ним до його смерті, та на даний час також проживає в цій квартирі, яка не приватизована.

Просив заборонити Харківській міській раді, її виконавчим органам, КП«Жилкомсервіс» до вирішення справи по суті вчиняти будь-які дії, спрямовані на передачу у власність, в тому числі шляхом приватизації на надання права користування житловим приміщенням, на видачу ордера про вселення або надання інших речових прав будь-яким особам стосовно квартири за адресою, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Вказував, що органам Харківської міської ради ніщо не заважає надати іншій особі право користування житловим приміщенням та видати відповідний ордер оскільки за їх даними спірна квартира є вільною, якщо ордер буде надано іншій особі, то виконати рішення суду без визнання в судовому порядку ордеру недійсним буде неможливо, що суттєво порушує його права.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 30 червня 2016 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову заборонено Харківській міській раді, її виконавчим органам, КП"Жилкомсервіс" до вирішення справи по суті вчиняти будь-які дії, спрямовані на передачу у власність, в тому числі шляхом приватизації, та надання права користування житловим приміщенням, та видачу ордера про вселення або надання інших речових прав будь-яким особам стосовно квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Ухвала суду мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду про забезпечення позову з апеляційними скаргами окремо один від одного звертались ОСОБА_4 і ОСОБА_3. Ухвалами Апеляційного суду Харківської області відповідно від 7 березня 2017 року оскаржувана ухвала була залишена без змін, а ухвалою від 11 жовтня 2017 року оскаржувана ухвала була частково скасована і залишена без змін лише в частині заборони на передачу вказаної квартири у власність, в тому числі шляхом приватизації.

Не погоджуючись з ухвалою про забезпечення позову, втретє з апеляційною скаргою звернувся представник ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5. В апеляційній скарзі представник ставить питання про скасування заходів забезпечення позову в частині заборони на передачу квартири у власність, в тому числі шляхом приватизації і просить ухвалу скасувати, в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Мотивуючи апеляційну скаргу зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою такою що не відповідає фактичним обставинам справи та постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Постановлюючи ухвалу суд першої інстанції не звернув уваги, що заявником не було дотримано норм діючого законодавства, не надано жодних обґрунтованих причин у звязку з якими потрібно було забезпечувати позов, а також не було зазначено обґрунтування необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову.

У винесеній ухвалі суду не зазначено жодних обставин, що підтверджувались належними та допустимими доказами, що невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Позивач у своєму позові заявляв вимоги про визнання факту та визнання права користування житлом, про визнання права власності позивач вимог не заявляв, тому вважає, що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо передачі у власність житла не відповідають позовним вимогам.

Зазначає, що навіть у разі задоволення позову позивач після переходу права власності на квартиру матиме такі самі права на користування, які б мав за наявності права власності у територіальної громади міста.

До апеляційного суду надійшов відзив представника позивача на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що забезпечена участь у справі не всіх учасники справи, що в подальшому відповідачам дозволить маніпулювати поданням апеляційних скарг від інших членів родини.

У відзиві на апеляційну скаргу вказує, що зі змісту апеляційної скарги вбачається, що оскаржувана ухвала є дійсно доцільною та обґрунтованою.

Звертає увагу суду на те, що в суді триває спір з приводу того, які саме особи мають право користування спірним житловим приміщенням, предметом спору є законність інтересів відповідачів щодо користування спірною квартирою.

Зазначає, що у разі приватизації квартири в ході судового розгляду будь-якою особою виконання судового рішення може бути взагалі неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року залишена без змін лише в частині заборони на передачу вказаної квартири у власність, в тому числі шляхом приватизації, суд апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_5 переглядає ухвалу лише в цій частині в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 Олексіїни та ОСОБА_3 (ч.4 ст.370 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судовим розглядом встановлено, що позов заявлено про визнання факту проживання та користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 90, житловою площею 30,1 кв. м., у будинку № 130-В по проспекту Тракторобудівників в м. Харкові з 25 лютого 2015 року та не заперечується сторонами, що в подальшому позов був уточнений і позивач оскаржує набуття відповідачами права користування спірною квартирою.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити передбачені цим кодексом заходи забезпечення позову.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» викладено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги не впливають на зміст постановленої ухвали суду та не можуть бути підставою для скасування правильної ухвали, оскількиневжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки у разі задоволення позову позивач також матиме право на приватизацію, тоді як у разі відсутності заборони спірна квартира може бути приватизована відповідачами.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не звернув уваги, що заявником не було дотримано норм діючого законодавства, не надано жодних обґрунтованих причин у звязку з якими потрібно було забезпечувати позов, а також не було зазначено обґрунтування необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову, відхиляються, оскільки спростовуються змістом позовної заяви і клопотанням.

Аргументи апеляційної скарги щодо відсутності обставин, що підтверджувались належними та допустимими доказами, що невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення не грунтуються на законі і не спростовують висновків суду.

На зміст постановленої ухвали у справі, не впливають також посилання ОСОБА_5, що позивач у своєму позові вимог про визнання права власності не заявляв та забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо передачі у власність житла не відповідають позовним вимогам, оскільки сторонами не заперечувалось, що позовні вимоги позивач в лютому 2017 уточнив і просив визнати недійсним рішення виконкому ХМР та ордер на житлове приміщення, виданий відповідачам і визнати їх такими, що не набули право користування житлом.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність здійснення реконструкції також не є підставою для скасування ухвали, тому, що також у разі задоволення позову може утруднити виконання рішення суду.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що дослідивши обставини справи суд першої інстанції, надав належну оцінку доказам у справі, дійшов обґрунтованого висновку щодо забезпечення позову до вирішення справи по суті та ухвала в оскаржуваній частині постановлена із дотриманням норм процесуального права , а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 30 червня 2016 року залишити в оскаржуваній частині щодо заборони на передачу вказаної квартири у власність, в тому числі шляхом приватизації - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_7

Повний текст постанови

складено 22 березня 2018 року