УХВАЛА

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 644/5620/16-ц

провадження № 61-18584св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5, яка також діє в інтересах ОСОБА_6,

третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 січня 2017 року у складі судді Бугери О. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року у складі колегії судів: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, яка також діє в інтересах ОСОБА_6, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном, виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 15 вересня 2014 року Державним реєстратором Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції в Харківській області КорнєєвоюН. С. було посвідчено його право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Право власності на вищезазначену квартиру у нього виникло в порядку застосування статті 37 Закону України «Про іпотеку», на підставі договору іпотеки від 27 серпня 2010 року № 897, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А. О.

ОСОБА_5, втративши право власності на квартиру, втратила разом з цим і право користування нею, проте всупереч його волі продовжує користуватись цим майном. Незважаючи на неодноразові вимоги, відповідач та її неповнолітня дитина відмовляються добровільно звільнити квартиру, знятись з реєстраційного обліку та продовжують проживати в ній, користуючись майном, яке їм не належить.

У зв'язку з наведеним позивач просив суд усунути перешкоди у праві користування та розпорядження його майном, шляхом виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які проживають в квартирі АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном шляхом виселення, призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2018 року справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном шляхом виселення, ухвалено розглядати в складі п'яти суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов такого висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач відповідно до вимог частини другої статті 49 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК України щодо добровільного виселення ОСОБА_5 з квартири, що є іпотечним майном, до неї не звертався, тому відповідачі примусовому виселенню не підлягають.

Не погоджуючись із цими рішеннями, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу мотивовану, зокрема, тим, що судами не застосовано до спірних правовідносин норм статей 319, 383, 391 ЦК України, відповідно до яких він як власник квартири має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні його майном шляхом виселення відповідачів, які незаконно проживають у його квартирі. Крім того, направлення письмової вимоги про звільнення квартири не є обов'язковим, скільки представник позивача у вересні 2016 року приходив до відповідача з усіма документами на квартиру та вимагав її звільнити. Проте відповідач усупереч волі позивача та вищенаведеним нормам матеріального права квартиру не звільняє.

Під час розгляду справи у подібних правовідносинах ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2018 року справу № 753/12729/15-ц за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_13, який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_14, третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення і вселення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_13 - ОСОБА_15 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 вересня 2016року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Із змісту зазначеної ухвали вбачається, що при застосуванні правових висновків Верховного Суду України, наведених у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 206 року у справі № 6-1731цс16, порушується справедливий баланс інтересів сторін у справі, оскільки новий власник несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden), який полягає у тому, що він не може в повній мірі використовувати свою власність, через ускладнену процедуру виселення з іпотечного майна колишнього власника квартири, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа № 753/12729/15-ц за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_13, який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_14, третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення і вселення, перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка також діє в інтересах ОСОБА_6, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном, виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_13, який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_14, третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення і вселення.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик