Справа № 699/204/18
Номер провадження № 2/699/294/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2018 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретаря судового засідання Сміян А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визначення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить встановити порядок користування квартирою № 2 у будинку № 40 по вул. Симоненка м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області виділити йому у користування житлову кімнату площею 20,5 кв.м., та залишити у загальному користуванні кухню 8,8 кв.м., туалет 1,1 кв.м., ванну кімнату 2,4 кв.м., коридор 13,5 кв.м., комору 1,6 кв.м.

Позовні вимоги мотивовані тим, що трикімнатна квартира за адресою: вул. Симоненка, 40, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області була отримана ним як воїном-афганцем під час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 та приватизована на всіх членів сімї. На даний час вказана квартира належить йому та відповідачам у рівних частках 1/3 кожному, однак зареєстровані у ній лише він та відповідач ОСОБА_3, його колишня дружина. Співвідповідач ОСОБА_4, яка є їх спільною з ОСОБА_3 донькою, хоча і є власником 1/3 частини спірної квартири, але фактично проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу він не може знайти домовленості з відповідачем ОСОБА_3 з приводу користування спільною квартирою, як наслідок, вимушений тимчасово проживати у будинку у с. Сахнівка Корсунь-Шевченківського району. При цьому ним самовільно зачинено одну з кімнат площею 20,5 кв.м., оскільки саме нею він хоче користуватися у спільній квартирі, у відповідь ОСОБА_3 зачинила дві інші кімнати площами 13,4 кв.м. та 9,6 кв.м. Необхідність встановлення порядку користування спільною квартирою у судовому порядку зумовлено тим, що відповідачі не погоджуються із здійсненим ним самовільним розподілом.

Необхідність виділення саме йому найбільшої з трьох кімнат мотивує тим, що вказана кімната має балкон, що надаватиме йому доступ до свіжого повітря, оскільки він хворіє на бронхіальну астму.

Відповідач ОСОБА_3 у встановлений судом строк подала відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги не визнає. Вказала, що позивачем самовільно визначено для особистого користування найбільшу кімнату площею 20,5 кв.м. у спільній квартирі, з чим вона не погоджується оскільки такий поділ порушує принцип пропорційності користування сторонами своїми частками у спільній квартирі. Фактично позивач у даній квартирі не проживає упродовж останніх трьох років, а лише інколи навідується на декілька хвилин. Індивідуальний план реабілітації позивача, наявність у нього задишки через бронхіальну астму, не передбачають необхідності доступу до свіжого повітря. Крім того, їх спільна з позивачем донька ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи та разом із своєю малолітньою донькою періодично проживає у даній квартирі, оскільки внучка відвідує дитячий садок у м. Корсунь-Шевченківський.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Додатково вказав, що у літній час бажає спати на балконі, який є лише у найбільшій кімнаті, оскільки він хворіє на бронхіальну астму та потребує свіжого повітря. Він дійсно, самовільно закрив найбільшу кімнату, оскільки вважає, що має на це право оскільки цю квартиру отримано лише у звязку з тим, що воював у Афганістані. Пояснив суду, що відповідачами не створюється жодних перешкод у користуванні спірною квартирою він має особисті ключі, вільно заходить до квартири, обраної ним кімнати, а також користується місцями загального користування. Вказав, що завдяки його статусу воїна-афганця наявні пільги щодо сплати комунальних платежів. Житловий будинок, який він придбав у с. Сахнівка Корсунь-Шевченківського району, не має опалення та не придатний для постійного проживання. Також підтвердив, що на даний час періодично палить сигарети.

Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 12.12.2017 року та ордеру серія ЧК № 73217, вказав, що фактично сторони визначили порядок користування квартирою, оскільки позивач та відповідач ОСОБА_3 закрили на замки ті кімнати, якими вирішили користуватися, і якими користуються на даний час. Вказав, що виділення ОСОБА_1 у одноособове користування в натурі кімнати, яка за площею дещо більша від розміру його ідеальної частки у спільній квартирі, не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав, як власників, оскільки відповідно до висновків постанови Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Додатково повідомив, що відповідач ОСОБА_4 має інше житло, зокрема їй на праві приватної власності належить будинок у с. Сахнівка Корсунь-Шевченківського району. Крім того, вказав, що індивідуальна програма реабілітації ОСОБА_1 востаннє розроблялася у 2010 році, з того часу стан його здоровя погіршився.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила залишити позов без задоволення з підстав наведених у відзиві. Додатково пояснила, що не давала згоди позивачу на безпосереднє особисте користування кімнатою площею 20,5 кв.м., а він самостійно вирішив її зачинити, у відповідь вона зачинила дві інші кімнати, оскільки склалися недоброзичливі відносини. Вважає, що такий поділ кімнат порушує її права, оскільки площа найбільшої кімнати становить майже половину житлової площі квартири, що є явно не справедливим. Самостійно відкривати зачинену позивачем кімнату вона побоювалась, оскільки він пригрозив їй цього не робити. Крім того, позивач не проживає у даній квартирі, лише інколи заїжджає за особистими речами, та не сплачує за неї комунальні послуги. Натомість вона, її донька ОСОБА_4 та маленька внучка повинні розміщуватися у 2 невеликих кімнатах площа яких 13,4 кв.м. та 9,6 кв.м. Також вказала, що не заперечуватиме проти виділення позивачу у одноособове користування житлової кімнати площею 13,4 кв.м. та залишення інших нежитлових площ квартири у загальному користуванні.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що власний відзив на позов не подавала, оскільки повністю підтримує відзив матері ОСОБА_3 Заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки у такому випадку буде порушено її права як співвласника. Пояснила суду, що на даний час вона офіційно не зареєстрована у спірній квартирі, однак періодично там проживає разом із своєю малолітньою донькою. У подальшому, з осені 2018 року її донька, онука позивача та іншого відповідача, продовжить відвідувати дитячий садок у м. Корсунь-Шевченківський. Самостійно до суду з позовом щодо спірної квартири та порядку нею користування не зверталася, оскільки це обіцяв зробити її батько, позивач у даній справі.

Відповідно до ст.ст. 4, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, всебічно і повно, зясувавши всі фактичні обставини справи, та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що згідно змісту ордеру на житлове приміщення серія А № 085126, виданого 23.12.1998 року виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради народних депутатів, та архівного витягу виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради від 28.12.1997 року № 186 «Про розподіл 12-ти квартирного житлового будинку по вул. Симоненка, 40 /Афганський/» ОСОБА_5 із сімєю з трьох осіб дано дозвіл на зайняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1. До складу сімї ОСОБА_5 входили дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_6

Право власності на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 належить по 1/3 у рівних частках ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.10.2004 року серія САА № 611097.

Згідно довідки № 185, виданої 17.05.2018 року Корсунь-Шевченківським виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним управлінням, ОСОБА_1 надається пільга по нарахуванню квартирної плати та за вивезення побутових відходів у розмірі 75 %.

Судом встановлено характеристики спільної квартири сторін, що за адресою: АДРЕСА_2, відповідно до її технічного паспорту. Вказана квартира розташована на 1 поверсі, її загальна площа становить 74,2 кв.м., з них корисна 70,9 кв.м., а житлова 43,5 кв.м., яка складається з трьох кімнат площами 20,5 кв.м., 13,4 кв.м., 9,6 кв.м. До корисної площі квартири, крім житлової, відноситься кухня 8,8 кв.м., ванна кімната 2,4 кв.м., туалет 1,1 кв.м., коридор 13,5 кв.м., комора 1,6 кв.м. До загальної площі квартири, крім вказаного, належать балкон 0,8 кв.м. та лоджія 2,5 кв.м.

Відповідно до пояснень сторін та плану квартири з кімнати площею 20,5 кв.м. є вихід на лоджію площею 2,5 кв.м., а з кухні є вихід на балкон площею 0,8 кв.м.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія АА № 372322, виданим 09.02.1996 року Корсунь-Шевченківським РВК Черкаської області, яке є безтерміновим.

Відповідно до довідки серія ЧЕР № 018341, виданої 15.02.2010 року Черкаською обласною МСЕК № 2, ОСОБА_1 безтерміново встановлено 3 групу інвалідності (загальне захворювання), вказано, що протипоказанням є важка фізична праця, рекомендовано стаціонарне лікування у пульмонологічному відділенні, санаторно-курортне лікування.

Індивідуальною програмою реабілітації ОСОБА_1, виданого 15.02.2010 року МСЕК обл. № 2 (діагноз бронхіальна астма ст. ІІІ), передбачено необхідність лікування у алергологічному відділенні та санітарно-курортне лікування, протипоказана важка фізична праця та робота у несприятливих метеоумовах, запиленість.

Згідно виписок з історії хвороби ОСОБА_1, виданих у 2017 році терапевтичним відділенням № 1 Черкаського обласного госпіталю для інвалідів ВВв, крім іншого, йому встановлено діагнози хронічного обструктивного бронхіту (н/ремісія) та бронхіальної астми ІІІ. Рекомендовано до вживання визначений перелік медичних препаратів.

Відповідно до довідки серія 10 ААВ № 858386, виданої 09.10.2014 року, ОСОБА_6 безтерміново встановлено 2 групу інвалідності з дитинства (опорно-руховий апарат), вказано, що рекомендовано стаціонарне лікування в ортопедичному відділенні.

Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-СР № 112518, виданим 11.10.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області. Вказане свідчить, що ОСОБА_4 є власником 1/3 частини квартири, яка перебуває у спільній частковій власності сторін.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-СР № 082235, виданого 22.07.2017 року Корсунь-Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, 22.07.2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які є сторонами по справі.

Згідно відомостей будинкової книги та довідки про склад сімї від 03.11.2017 року час у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Реєстрація місця проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, припинено.

Відповідно до змісту довідки депутата Корсунь-Шевченківської міської ради від 10.05.2018 року № 2337, яку також як сусіди підписали ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, останні три з половиною роки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, а лише зрідка навідується туди на декілька годин.

ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується довідкою від 28.03.2018 року № 441 відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно до довідки № 32, виданого 15.01.2018 року виконавчим комітетом Набутівської сільської ради, згідно записів погосподарських книг за ОСОБА_4 обліковується житловий будинок за адресою: вул. Героїв Майдану, 8, с. Сахнівка.

Донька ОСОБА_4 відвідує групу 2-го року життя в ЗДО «Сонечко» № 8 Корсунь-Шевченківської міської ради, що підтверджується відповідною довідкою від 10.05.2018 року № 134.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 02.10.2017 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.10.2017 року № 99126350 встановлено факт набуття ОСОБА_1 у власність житлового будинку за адресою: по вул. Набережна, 38а, с. Гута Межирицька Черкаського району Черкаської області.

Водночас суд критично оцінює комісійний акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 29.05.2018 року, складеного представниками Кумейківської сільської ради, про те, що будинок, який належить ОСОБА_1 за адресою: по вул. Набережна, 10, с. Гута Межирицька Черкаського району Черкаської області, на даний час є непридатним для проживання, оскільки потребує капітального ремонту, оскільки відповідно до правовстановлюючих документів позивачу фактично належить інший будинок по вул. Набережна, 38а.

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та протоколами до неї.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до змісту ст.ст. 41, 47 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

За змістом ст. 317, ч. 1 ст. 318 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що не повязане з місцем його проживання та місцезнаходження такого майна, яке він здійснює на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 355, ч .1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно змісту ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до висновку про застосування норм матеріального права, викладеного у постановах Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15, Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 333/3048/16-ц, які згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом під час розгляду справи, вказано, що ст. 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У цьому випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення в користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обовязковим.

У разі, якщо спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Також за змістом висновку про застосування норм матеріального права, викладеного у постановах Верховного Суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс13 вказано, що при встановленні порядку користування обєктом нерухомості кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина такого обєкту з урахуванням його частки в праві спільної власності на нього. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Водночас як встановлено судом загальна площа квартири, яка є обєктом спільної часткової власності становить 74,2 кв.м., а житлова 43,5 кв.м. Тобто, площа 1/3 загальної частини даної квартири у ідеальній частці становить 24,73 кв.м., а житлової 14,5 кв.м.

Таким чином, виділення позивачу у одноособове користування житлової кімнати площею 20,5 кв.м. та залишення у загальному користуванні сторін кухні (8,8 кв.м.), туалету (1,1 кв.м.), ванної кімнати (2,4 кв.м.), коридору (13,5 кв.м), комори (1,6 кв.м.) свідчитиме про те, що суд відійшов у значних обємах від розміру ідеальних часток співвласників, що є недопустимим.

Разом з цим, суд вважає, що виділення позивачу у користування житлової кімнати площею 13,4 кв.м. та залишення інших нежитлових площ квартири у загальному користуванні, відповідало б вимогам справедливості та вищевказаним висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду, оскільки у такому випадку суд у незначних обсягах відійшов би від відповідності реальних часток ідеальним.

Поруч з цим, суд критично оцінює доводи позивача про необхідність виділення йому кімнати площею 20,5 кв.м. саме з мотивів наявності там балкону (лоджії), що дозволить йому мати доступ до свіжого повітря, яке необхідне йому у звязку з хворобою на бронхіальну астму, оскільки кожна з інших кімнат спільної квартири, яка розміщена на 1 поверсі, має вікно, що не обмежує доступ до них повітря.

Крім того, враховуючи те, що судом розглядаються справа виключно в межах позовних вимог, суд вважає за необхідне також відзначити наступне.

Відповідно до технічного паспорту та плану квартири лоджія площею 2,5 кв.м. є самостійним приміщенням до якого є доступ лише з кімнати площею 20,5 кв.м. Водночас відповідно до змісту позовних вимог позивач не просить виділити йому у користування вказану лоджію, а лише житлову кімнату, яка надає доступ до неї, залишивши при цьому у загальному користуванні кухню, туалет, ванну кімнату, коридор, комору.

Таким чином, задоволення позовних вимог у заявленому вигляді позбавить відповідачів можливості доступу до лоджії щодо якої позивачем позовні вимоги не сформульовано, що є неприйнятним, оскільки свідчитиме про вихід суду за межі позовних вимог.

Наявність у позивача та відповідача ОСОБА_4 іншого житла, що встановлено судом на підставі наданих сторонами доказів, жодним чином не може свідчити про можливість обмеження їх прав у реалізації прав на квартиру, яка є обєктом їх спільної часткової власності.

З огляду на вказане, враховуючи зміст заявлених позовних вимог, досліджені судом докази, відсутність перешкод у позивача з боку відповідачів у користуванні квартирою, яка спільною частковою власністю сторін, суд вважає, що встановлення порядку користування нею шляхом виділення у користування позивачу житлової кімнати площею 20,5 кв.м., не є співмірним розміру його частки у даній квартирі, а також залишає у його одноособовому користуванні лоджію площею 2,5 кв.м. щодо якої відсутні позовні вимоги, що буде явно не справедливим по відношенню до відповідачів, порушуватиме їх права та принцип пропорційності (розумного балансу між інтересами сторін), а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, судовий збір з відповідачів на користь позивача не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354-355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_11