Справа №263/7008/18
Провадження № 2/263/1860/2018
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

01 червня 2018 року м. Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області Хараджа Н.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів, третя особа: Орган опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації у м. Маріуполі Донецької області,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, яким просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначити її опікуном відносно останнього та стягнути з відповідачки аліменти на її користь на утримання дитини.

Ознайомившись з вказаним позовом, приходжу до висновку, що він підлягає залишенню без руху на підставі наступного.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року) позовна заява повинна містити зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Так, позивачкою в порушення ст. 177 ЦПК України додано до позовної заяви лише одну її копію та копії всіх документів, що додаються до неї, в той час, як відповідно до позову сторонами за ним є, окрім неї, ще відповідачка та третя особа. Тому позивачці слід додати ще одну копію позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Також позивачкою в якості третьої особи зазначено - Орган опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації у м. Маріуполі Донецької області, який на даний час не здійснює свої повноваження, оскільки рішенням Маріупольської міської ради від 25.10.2017 року з 01.11.2017 року органом опіки і піклування є виконавчий комітет Маріупольської міської ради. Тому позивачці слід зазначити належну третю сторону за позовом.

Слід зауважити, що відповідно до ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, місце проживання фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК України статті 3 ЗУ від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено: місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Згідно п. 3, 4 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 року № 1077, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради у день подання особою або її представником документів.

Так, місцем проживання відповідачки у позові вказано - м. Маріуполь, пр. Будівельників, 136-57, в той час як з доданої до позову копії ухвали суду від 06.06.2017 року, вбачається що зареєстрованим місцем мешкання відповідачки є - м. Маріуполь, вул. Троїцька, 61-12.

Таким чином, вбачається, що зазначене позивачкою місце мешкання відповідачки не відповідає дійсності, а тому підлягає уточненню.

Відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До позову позивачкою було додано клопотання про звільнення її від сплати судового збору, посилаючись на її тяжкий матеріальний стан.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Такі підстави відстрочення сплати судового збору передбачені також статтею 136 ЦПК України.

Згідно до п. 10 Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2012 року № 10-1386/0/4-12 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовий збір» єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони, а обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, згідно зі ст. ст. 10,60 ЦПК України покладається на зацікавлену сторону.

Проте на обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору суду не надано жодного доказу неможливості сплати позивачкою судового збору у зв'язку з тяжким матеріальним становище, тому вказане клопотання суддя вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому позивачці слід сплатити судовий збір за заявлені вимоги за такими реквізитами: Одержувач Маріуп. УК/Жовтнев. р-н/22030001 (Жовтневий районний суд м. Маріуполя), код ЕДРПОУ 37989721, банк одержувача ГУ ДКСУ в Донецькій області, МФО 834016, рахунок 0052 та квитанцію або інший документ, що підтверджує доплату судового збору, надати до суду або надати суду належні докази тяжкого матеріального становища позивачки.

Слід зауважити, що питання про позбавлення батьківських регулюється Сімейним кодексом України.

Так, статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підпунктом 2 пункту 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її зовнішнього світу.

Проте позивачкою на обґрунтування заявлених вимог в частині позбавлення відповідачки батьківських прав не надано належних доказів, які підтверджують той факт, що остання належним чином не виконує, покладені на неї ст. 150 Сімейного кодексу України, обов'язки щодо піклування про здоров'я своєї дитини, її духовного та морального розвитку, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Проте, заявляючи вимоги про стягнення з відповідачки аліментів, позивачкою не зазначено спосіб стягнення аліментів: у твердій грошовій сумі або у частці від доходу відповідачки, тому дані заявлені позовні вимоги є некоректно викладеними та такими, що підлягають уточненню.

Відповідно до ст. 185 ЦК України ( в реакції від 15.12.2017 року) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, дану позовну заяву необхідно залишити без руху і надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків, інакше позовна заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИЛА:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів, третя особа: Орган опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації у м. Маріуполі Донецької області - залишити без руху.

Надати позивачці строк протягом 10 днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині.

У випадку невиконання ухвали позовна заява буде вважатися не поданою та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Хараджа