Справа № 626/1600/18
Провадження № 2/626/637/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

05.11.2018 року Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого -судді Гусар П.І.,

при секретарі - Івашкіній Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді, в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутності сторін, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 'ПРИВАТ БАНК' до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором б/н від 17.06.2011 року у розмірі 73630, 45 грн. та судовий збір в розмірі 1762, 00 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.06.2011 року ОСОБА_2 (ОСОБА_3С.) отримала кредит у розмірі 7800, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 Умов та Привал надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими АТ КБ ПРИВАТБАНК Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ "ПРИВАТБАНК свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач за вказаним кредитним договором свої зобов'язання належним чином не виконує, своєчасно не вносить кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв'язку з чим станом на 07.06.29018 року має заборгованість 73630, 45 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, яка складається з наступного:

- 5447, 43 грн. тіло кредиту;

- 1349, 43 грн. нараховано відсотків за користування кредитом;

- 62851, 19 грн. нараховано пені;

А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500, 00 грн. штраф (фіксована частина);

- 3482, 40 грн. штраф (процентна складова).

Отже, заборгованість до стягнення становить 73630, 45 грн.

Відповідач на позов подала відзив, в якому вказала, що даний позов вона повністю не визнає, вважає, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустив строк позовної давності, так як останній платіж нею здійснений 27.05.2015 року, а звернення позивача в суд із позовом 02.08.2018 року знаходиться поза межами трирічного строку позовної давності, а отже є підставою для відмови в позові. Вказала, що платежі 08.10.2015 року, 09.09.2015 року, 07.08.2015 року вона не здійснювала та припинала користуватися кредитною карткою 27.05.2015 року. Відповідно до ст.. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

З відповіді на відзив поданої представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що згідно з умовами договору, а саме п. 1.1.3.1.6 Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті Банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів по іншим договорам. У звязку з зазначеним строк позовної давності Банком не пропущено, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується правомірності стягнення неустойки: окремо штрафу і окремо пені, представник вказав, що штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобовязання, а пеня за несвоєчасність виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штраф і пеня не є взаємовиключними видами неустойки. Крім того, ЦК України не містить обмежень і заборон за одночасне застосування стороною за договором до винної особи таких штрафних санкцій як штраф і пеня. Крім того відповідно до п. 1.1.7.31 Договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, що не суперечить нормам закону, адже згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність , встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

25.10.2018 року ОСОБА_2 подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності вказавши, що останній платіж був нею сплачений 08.10.2015 року, а АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся із позовом до суду 02.08.2018 року, вважає, що ним був пропущений строк позовної давності для предявлення позовної заяви про стягнення заборгованості за штрафними санкціями (пеня, штрафи та комісія).

31.10.2018 року представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_4 надіслано до суду відзив на заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, в якому вказав, що строк позовної давності не пропущено банком, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не зявилися.

Представник позивача, який діє на підставі довіреності надав до суду заяву, в якій позов підтримав і просив розглянути справу у його відсутність.

Від відповідача до суду надійшла заява згідно якої вона просила справу розглянути у її відсутність, позов задовольнипти частково.

Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 змінила прізвище на «Горюшко», даний факт вона підтвердила шляхом предявлення паспорту під час судового засідання.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.06.2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 7800, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_2 отримала кредитні кошти на підставі заяви про що свідчить її особистий підпис.

Зазначені правовідносини сторін регулюються ст. ст. 257, 258, 526, 527, 530, 1049,1050, 1054-1055 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, отримала кредитні кошти у розмірі 7800 грн. на підставі власної заяви, однак не належним чином виконувала умови договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість, тобто позов в частині стягнення тіла кредиту підлягає задоволенню.

Разом з тим, у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 Про судове рішення у цивільній справі роз'яснено, якщо строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача щодо застосування наслідків пропущення строку позовної давності тільки до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) виходячи з таких підстав.

Згідно п. 1.1.7.31 «Умов та правилах надання банківських послуг» строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років

В даному випадку не можливо застосувати строк позовної давності в 50 років, так як дані «Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», що підписана відповідачем, не міститься домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності до 50 років. За таких обставин сторонами не досягнуто згоди щодо збільшення строку позовної давності, зважаючи на що підлягає застосуванню загальний строк позовної давності.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15.

Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5 ст.261 ЦК України).

Як вбачається з поданої ОСОБА_2 заяви про застосування наслідків спливу позовної давності вона визнала, що останній платіж нею було здійснено 08.10.2015 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду 02.08.2018 року, в результаті чого позивач не пропустив трирічний строк позовної давності про повернення заборгованості за кредитним договором (а.с. 85).

Однак суд враховує, що згідно ч.2 п.1 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила відповідно до положень ч.1 ст. 261 ЦК України.

Розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 виходячи з розрахунків заборгованості, в межах позовної давності за один рік становить 34588, 48 грн. (а.с 8).

Однак, ч. 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, за змістом ст. 551 ЦК України суд, керуючись її положеннями, може зменшити саме розмір неустойки (штрафу, пені), а не будь-яких інших сум.

Крім того, в правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 року № 6-473цс16, зазначено, що за змістом ч.3 ст.551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

Нарахування відсотків та комісії за користування кредитними коштами є обов'язковими платежами, відповідно до умов Кредитного договору.

Тобто, такі складові є основною сумою заборгованості та складають загальну суму основного боргу в даному випадку: тіло кредиту 5447, 43 грн. + заборгованість по процентам 1349, 43 грн. = 6796, 86 грн., що підтверджується розрахунком суми заборгованості (а.с 5-8).

Зазначена сума 6796, 86 грн., є розміром збитків банку за невиконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2, зазначені суми не є неустойкою і не можуть бути зменшені за рішенням суду.

В даному випадку розмір пені, який підлягає стягненню за 1 рік, становить 34588, 48 грн., що значно перевищує розмір збитків, який становить 6796, 86 грн.

Таким чином, суд вважає за можливе зменшити суму пені на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України з 34588, 48 грн. до основної суми заборгованості 6796, 86 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму штрафів: 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 3482, 40 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15.

За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу, - 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3482, 40 грн. штраф (процентна складова), відсутні, а тому у задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити.

З огляду на викладене, з ОСОБА_2 підлягає стягненню:

- 5447, 43 грн. тіло кредиту;

- 1349, 43 грн. відсотки за користування кредитом;

- 6796, 86 грн.грн. пеня;

а всього 13593, 72 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 325, 27 грн.

На підставі ст.ст. 256, 257, 258, 264, 509, 525, 526, 530, 257, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 212, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_1 'ПРИВАТ БАНК'до ОСОБА_3 про стягнення боргу по кредиту - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, серія та номер паспорта МН 722889 виданий Красноградським РВ УМВС України в Харківській області від 17.11.2004 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 тіло кредиту - 5447 (п'ять тисяч чотириста сорок сім) 43 грн.; відсотки за користування кредитом 1349 (одна тисяча триста сорок дев'ять) грн. 43 коп., пеню - 6796 (шість тисяч сімсот дев'яносто шість) грн. 86 коп., судовий збір в розмірі - 325 (триста двадцять п'ять) грн. 27 коп., а всього 13918 (тринадцять тисяч дев'тсот вісімнадцять) грн. 99 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Харківської області через Красноградський районний суд.

Суддя