ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3156/18 Справа № 201/3326/18 Суддя у 1-й інстанції - Фдоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», треті особи: ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про спонукання укласти договір, встановлення факту відсутності заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз»

на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

До набрання законної сили рішенням у цивільній справі №201/3326/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», треті особи: ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про спонукання укласти договір, встановлення факту відсутності заборгованості, вжито заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони Публічному акціонерному товариству «Дніпрогаз» (, 49049, м. Дніпро, вул. О. Конинського, 5) вчиняти дії з відключення та/або припинення газопостачання (розподілу) природного газу побутовому споживачеві за адресою: АДРЕСА_1.

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (, 49044, м. Дніпро, вул. Шевченка, 2) вчиняти дії з відключення та/або припинення газопостачання (розподілу) природного газу побутовому споживачеві за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-15).

Не погодившись із ухвалою судді, ПАТ «Дніпрогаз» звернулося до суду із апеляційною скаргою та просить скасувати ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2018 року, посилаючись на те, що вона не відповідає нормам процесуального права (а.с. 17-21).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

З виділених матеріалів вбачається, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», треті особи: ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про спонукання укласти договір, встановлення факту відсутності заборгованості (а.с. 2-6).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема, заборону вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що існує реальна загроза невиконання судового рішення, тому дійшов висновку, що заявлені вимоги про забезпечення позову шляхом заборони ПАТ «Дніпрогаз», ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» вчиняти дії з відімкнення або припинення газопостачання (розподілу) природного газу побутовому споживачу підлягають задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак й порушить його права на судовий захист.

Такі висновки судді є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.08.2001 року між позивачем та ВАТ "Дніпрогаз" було укладено договір про надання послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1.

30.09.2015 року Постановою №2500 Національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, затверджено типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам.

Проте, як зазначає позивач, відповідач відмовляється укласти з позивачем новий типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, посилаючись на наявну заборгованість у позивача за спожитий газ. Факт наявності заборгованості за послуги з газопостачання позивач заперечує.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилався на те, що за наявності спірного боргу за спожитий газ відповідач та третя особа може припинити надання послуг, відключивши від газової мережі, що може призвести до порушення прав та інтересів позивача до ухвалення рішення по справі та унеможливить ефективний захист прав споживача.

Отже, при вжитті заходів забезпечення позову суддею враховано конкретні обставини справи, зміст позовних вимог, та їх співмірність до вжитих заходів забезпечення позову (пункти 3 і 4 постанови ПВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Також, при розгляді заяви про забезпечення позову, суддею враховано практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Враховуючи вищезазначені обставини та надані докази, суддя дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, та унеможливить ефективний захист прав споживача.

До того ж, оскарженою ухвалою ніяким чином права відповідача не порушуються та на його діяльність не впливають.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді про необхідність застосування заходів забезпечення позову до вирішення позовних вимог, а лише мають посилання на те, що можливе виконання рішення суду з урахуванням заявлених позовних вимог жодним чином не буде ускладнено.

В апеляційній скарзі також не наведені докази й того, що застосування судом запропонованих заходів забезпечення позову можуть призвести до будь-яких незворотних негативних наслідків для відповідача або порушення його права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 149-151, 259, 375, 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: