АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2625/18 Справа № 205/6098/17 Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

учасники справи:

позивач (скаржник) - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року у складі судді Остапенко Н. Г., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 01 вересня 2001 року до 08 червня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею і перебуває на повному її утриманні.

На підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи, що на даний час відповідач почав працювати водієм на підприємстві із встановленою заробітною платою, ОСОБА_2 просила змінити спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) та стягнути з останнього на її користь додаткові витрати на дитину в розмірі 500 грн., пов'язані з лікуванням та оздоровленням ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

РішеннямЛенінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили, до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні іншої частини позову, відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно положень ст.ст. 182, 192 СК України батьки несуть однакову відповідальність за матеріальне забезпечення своєї дитини, а для нормального існування та забезпечення дитини розмір коштів на її утримання повинен що найменше досягати розміру прожиткового мінімуму, тому суд вважав можливим змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на лікування та оздоровлення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись з позовом про стягнення з відповідача щомісячних додаткових витрат у розмірі 500 грн. до повноліття дитини, позивач не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження їх розміру та необхідності у стягненні в майбутньому.

В апеляційній скарзі, поданій у січні 2018 року до апеляційного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування та оздоровлення неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано факт тяжкої хвороби дитини (бронхіальна астма), у зв'язку із чим вона потребує додаткових щомісячних витрат, пов'язаних із регулярним медичним супроводом останньої та лікуванням, що становить близько 1 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.361 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи доводи апеляційної скарги, рішення суду переглядається в апеляційній інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, з 01 вересня 2001 року до 08 червня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем і перебуває на її повному утриманні.

Відповідно до довідки КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на «Д-обліку» у пульмонолога з діагнозом Бронхіальна астма (а.с. 10)

Встановлено, що за період з 13 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року ОСОБА_2 фактично понесла витрати на придбання ліків у розмірі 770,53 грн. (а.с. 11).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Як свідчать матеріали справи, позивач надала лише довідку КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4», та докази витрат на лікування дитини (копії фіскальних чеків), однак направлення на лікування, що потребуватиме в майбутньому додаткових витрат, не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звертаючись з позовом про стягнення з відповідача щомісячних додаткових витрат у розмірі 500 грн. до досягнення дитиною повноліття, позивач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України, що діяли до 15 грудня 2017 року, не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження їх розміру та необхідності стягнення в майбутньому.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що нею надані всі необхідні докази в підтвердження понесених додаткових витрат, не спростовують висновків суду першої інстанції тане заслуговують на увагу, у розумінні вимог ч.1ст. 81 ЦПК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Ленінськогорайонного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров