Справа № 710/1394/17
Провадження № 2/710/15/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2018 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Побережної Н.П.

за участі секретарів судового засідання Цяпкало Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ТОВ «Єврокар Україна»

про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

08.12.2017 (дата згідно з штемпелем на конверті) до суду поштою надійшов даний позов, в якому позивач просить визнати договір фінансового лізингу №4168 від 18.10.2017 недійсним, застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» на його користь сплачені кошти в розмірі 17680,00 грн.

Свій позов позивач мотивує тим, що 18.10.2017 він знайшов оголошення про продаж акційного автомобіля ЗАЗ Sens Standart на сайті olx.ua по ціні 90 000,00 грн. і звернувся до представництва ТОВ "ЄВРОКАР УКРАЇНА" у м. Черкаси для його купівлі. Сам же представник компанії відповідача підтвердив наявність обраного позивачем автомобіля за ціною 90 000,00 грн. запевнив, що після оплати позивачем авансового внеску (частини коштів за автомобіль) та підписання договору позивач отримає автомобіль з подальшою місячною платою близько 3000,00 грн. Представником вказаної компанії було надано позивачу на аркуші паперу банківські реквізити ТОВ "Єврокар Україна" для оплати частини коштів за автомобіль, та порадив здійснити оплату поки він буде заповнювати договір для бронювання товару. Позивачем було здійснено перерахування коштів на рахунок "Єврокар Україна" в розмірі 17 680 грн. Представник компанії не надав позивачу достатнього часу прочитати значний за обсягом договір фінансового лізингу і запевнив, що там все добре і чим швидше він підпише договір тим швидше отримає акційний автомобіль. Після цього, позивачем було підписано договір фінансового лізингу № 4168 від 18.10.2017. Позивач покинув офіс компанії, приїхав до дому і почав уважно ознайомлюватись з умовами договору, було встановлено наступне: замість погодженої ціни автомобіля у 90 000,00 грн. було зазначено 176 800,00 грн. Додаток № 1 та № 2 до договору підписані не були, навіть не були надані позивачу для погодження. Хоча згідно зі змісту Договору, Додаток 1 (Графік сплати авансового внеску) і Додаток № 2 (Специфікація) є невід'ємними частинами Договору і, на відміну від Додатку 3, повинні підписуватись одночасно з основним Договором, так як містять базові істотні умови Договору. Позивача також ввели в оману щодо природи підписаного договору, як його запевнювали раніше автомобіль йому передають у кредит з розстрочкою платежу, а підписаний договір є договором фінансового лізингу зовсім з іншими умовами ніж ті які обговорювались. Крім того, відповідно до вказаного договору, як Позивач зрозумів уже після, ним було сплачено Комісію за організацію договору, яка не передбачена Законом України "Про фінансовий лізинг" і відповідно до Договору: "підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за організацію Договору, для його оформлення,... організаційні послуги...». Розмір комісії за організацію відображається у Даному Договорі та додатку № 1 до договору, який не був підписаний, та становить 10% від вартості предмета лізингу. Відповідно до умов договору фінансового лізингу від № 4168 від 18.10.2017 комісія за організацію не підлягає поверненню лізингоодержувачу ні в разі виконання договору ні у разі його розірвання і не є частиною вартості автомобіля (предмета лізингу). Комісія за організацію, відповідно до умов договору, не є частиною авансового платежу чи лізингових платежів виходячи зі змісту пунктів 1.7, 4.1, 9.6, 10.1, 12.1 договору та є окремим платежем. Перераховуючи на рахунок відповідача 17 680,00 грн. позивач був впевнений, що частково оплачує вартість автомобіля, що також і пояснювали йому менеджери при проведенні перемовин. Позивач вважає, що його було введено в оману, щодо істотних умов договору. Позивач вважає, що ним було сплачено авансовий платіж у розмірі 17 680,00 грн. Крім цього, укладаючи договір з ТОВ "Єврокар Україна" позивач вважав, що дана компанія має всі необхідні дозволи згідно законодавства. Як виявилось, відповідач не має ліцензії на надання фінансових послуг, а саме фінансового лізингу. У Державному реєстрі фінансових установ, доступ до якого є вільним для будь - якого користувача інтернету, відсутня інформація про фінансову установу ТОВ "ЄВРОКАР УКРАЇНА" (ЄДРПОУ 40481805) або отримання нею ліцензії для здійснення фінансової діяльності. Позивач вважає, що відповідачем укладено Договір № 4168 від 18.10.2017 фінансового лізингу без відповідного дозволу (ліцензії) та без мети настання правових наслідків, що є підставою для визнання договору недійсним. Також договір фінансового лізингу від 19.01.2017 , укладений між Позивачем та ТОВ "Єврокар Україна" нотаріально посвідчено не було.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши, що позов підтримує повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, заява про відкладення розгляду справи до суду не надходила.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 03.01.2018 було відкрито провадження по справі.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В суді встановлено що 18.10.2017 між позивачем та ТОВ «Єврокар Україна» укладений договір №4168 фінансового лізингу, відповідно до якого предметом лізингу по даному договору є: ЗАЗ Sens Standart (а.с.10-17).

Згідно п. 1.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.3.2 договору, лізингодавець (ТОВ «Єврокар Україна») зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу і належним чином використовувати його за призначенням.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є автомобіль ЗАЗ Sens Standart.

Відповідно до п. 1.2 договору вартість предмету лізингу на момент укладення даного договору зазначається у даному договорі та додатку № 1.

Згідно з пунктом 8.2. договору вартість предмета фінансового лізингу на момент укладення договору складає становить 6596,1 доларів США. На дату укладання цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 176800 грн.

Відповідно до п. 3.1.2., 4.1. договору лізингодавець зобов'язаний передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок наступних платежів: комісії за організацію договору, авансовий платіж, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору , з урахуванням умов викладених у п. 1.7 ст. 1 даного договору.

Пунктом 5.1. договору сторони передбачили, що з дати підписання акту приймання-передачі лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу згідно з його звичайним призначенням.

Відповідно до п.12.1 Договору - Комісія за організацію договору поверненню не підлягає. Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені договором, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь та повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини платежів, 20 % Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає.

Згідно з платіжними реквізитами ОСОБА_1 повинен був сплатити ТОВ «Єврокар Україна», код отримувача 40481805, банк отримувача АТ «ОСОБА_2 Аваль», МФО 380805, 17680,00 грн. (а.с.18).

Відповідно до квитанції від 18.10.2017 ОСОБА_3 сплатив зазначену суму на вказаний рахунок (а.с.19).

Позивач зазначає, що відповідач не має ліцензії на здійснення фінансового лізингу та що в Державному реєстрі фінансових установ відсутня інформація про фінансову установу ТОВ "Єврокар Україна" () або отримання нею ліцензії для здійснення фінансової діяльності.

Згідно з ст. ч.1, 2 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами:

1) страхової діяльності;

2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення;

3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів;

4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно з п.5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг є фінансовою послугою.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Суду не надані відомості про те, що в ТОВ «Єврокар Україна» наявна ліцензія на здійснення фінансового лізингу.

Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних і кримінальних справах 16.12.2016 року ухвалив постанову у справі №6-2766цс15, предметом якої був спір про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів, і зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Таким чином прописане в договорі фінансового лізингу право відповідача не повертати у разі розірвання договору лізингу комісії за організацію договору, є несправедливою умовою в контексті ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Стосовно п. 3.2.1 договору, за яким лізингодавець має право вимагати додаткової гарантії договору укладення договору поруки, суд не вважає даний пункт несправедливою умовою стосовно позивача, адже між сторонами так і не було укладено договору поруки, а отже зазначений пункт сторонами виконаний не був.

Щодо п. 10.4 договору щодо можливого збільшення розміру лізингових періодичних платежів, то таке збільшення може настати лише у разі збільшення вартості предмета лізингу, і така зміна проводиться не в односторонньому порядку, як вказує позивач, а за підписом сторін договору, тобто у сторін договору наявна можливість домовитися щодо зміненого розміру платежів.

Частиною 2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору.

З наведеного вбачається, що законодавством не передбачено лізинговий платіж, пов'язаний з укладенням самого Договору фінансового лізингу.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При тому у частині другій ст.215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В силу ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічно у ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з п.1 глави 10 Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерством юстиції України від 22.12.2012 за № 282/20595 при посвідченні правочинів, засвідченні вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них, справжності підпису на документах, вірності перекладу документів з однієї мови на іншу, при посвідченні часу пред'явлення документа, при видачі дублікатів тощо на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи. П 3 цієї ж глави передбачено, що вчинення посвідчувальних написів та видача свідоцтв здійснюються нотаріусом за формами відповідно до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 №3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за №1318/18613.

За таких обставин, оскільки укладений 18.10.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Єврокар Україна» договір є змішаним договором, який містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, а тому його укладення без нотаріального посвідчення суперечить положенням статей 806 та 779 ЦК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.220 ЦК України укладений між сторонами договір є нікчемним.

Згідно з ст.215 ЦК України, нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним судом.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 розяснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності до нікчемного правочину.

З аналізу вищенаведеного випливає, що у разі встановлення підстав вважати правочин нікчемним, суд повинен вказати в резолютивній частині рішення про його нікчемність та застосовувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, оскільки, судом встановлено, що оспорюваний договір фінансового лізингу від 18.10.2017 №4168 є нікчемним, тому підстав для задоволення позову про визнання його недійсним у суду немає. В той же час встановивши нікчемність правочину, слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину відповідно до п.2 ч.1ст.216 ЦК України, стягнувши з відповідача на користь позивача грошові кошти отримані на виконання цього правочину. А саме слід стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 17680,00 грн.

До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Заходи забезпечення позову не застосовувались.

Позивач є звільненим від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак позивач сплатив до суду судовий збір в розмірі 1280,00 грн., клопотання про повернення судового збору не подав.

Так як позов задоволений суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

На підставі ст.ст. 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 216, 220, 227, 799, 806, 808 ЦК України ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити, що договір фінансового лізингу №4168 від 18.10.2017, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» та ОСОБА_1 є нікчемним.

Стягнути із ТОВ «Єврокар Україна», (02093, АДРЕСА_1, , МФО 380805) 17680,00 грн. (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят гривень) комісії за організацію договору фінансового лізингу №4168 від 18.10.2017 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НЕ №536372, виданий Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області 23.05.2008, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, інші дані про особу суду невідомі.

Стягнути із ТОВ «Єврокар Україна», (02093, АДРЕСА_1, , МФО 380805) судовий збір в розмірі 1280,00 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень) на користь на користь держави (отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Шполянський суд Черкаської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Шполянського

районного суду ОСОБА_4