Провадження № 6/761/44/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Макаренко І.О.,

при секретарі Триндюк А.М.,

за участю:

представника заявника Андарак К.С.,

представника заінтересованої особи Клименко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням NP Trade GmbH, заінтересована особа: Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19.04.2017 року у справі АС № 553г/2016,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просив суд: скасувати рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19 квітня 2017 року у справі АС №553г/2016, яким вирішено стягнути з NP Trade GmbH на користь Державно підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «АТОМКОМПЛЕКТ» (Україна) 23 220,00 Євро пені і 12 600,00 Євро штрафу за порушення строку поставки товару, а також 3 236,77 Євро в компенсацію витрат по оплаті арбітражного збору, а всього 39 056,7 Євро.

Заява обґрунтувана тим, що оскаржуване рішення винесено щодо спору, що не підлягає під умови арбітражної угоди та арбітражне рішення суперечить публічному порядку України. Заявник вказує, що контракт з приводу якого виник спір, за своєю правовою природою є господарським договором, який пов'язаний з задоволенням державних потреб, а тому даний спір не може бути розглянутий в третейських судах, в тому числі міжнародному комерційному арбітражному суді. На думку заявника, стягнення грошових коштів на користь українського державного підприємства в іноземній валюті суперечить вимогам Конституції України та є порушенням публічного порядку України. Також вказує на те, що рішенням МКАС при ТПП України порушило принцип заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення.

В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, просив задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у клопотанні.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні, проти заяви заперечував в повному обсязі, оскільки заява є необґрунтованою та відсутні підстави для скасування рішення.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19 квітня 2017 року у справі АС №553г/2016 по справі за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «АТОМКОМПЛЕКТ» (Україна) до NP Trade GmbH (Німеччина), стягнуто з NP Trade GmbH на користь Державно підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «АТОМКОМПЛЕКТ» (Україна) 23 220,00 Євро пені і 12 600,00 Євро штрафу за порушення строку поставки товару, а також 3 236,77 Євро в компенсацію витрат по оплаті арбітражного збору, а всього 39 056,7 Євро.

Предметом розгляду справи МКАС при ТПП України було стягнення пені та штрафу за порушення строку поставки товару за контрактом №53-129-01-14-00300 від 21.10.2014 р. відповідно до якого, заявник зобов'язався поставити, а заінтересована особа прийняти та оплатити товар.

Підстави для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу визначено ст. 459 ЦПК України.

Так, вищезазначеною нормою процесуального права встановлено, що рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасоване судом лише у випадках, передбачених цією статтею, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж». Рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо: сторона, що подала заяву про скасування, надасть докази того, що: одна із сторін в арбітражній угоді була недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали закону; або суд визначить, що: відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або арбітражне рішення суперечить публічному порядку України. Скасування судом рішення міжнародного комерційного арбітражу не позбавляє сторони права повторно звернутися до міжнародного комерційного арбітражу, крім випадків, передбачених законом.

Положеннями ч. 2 ст. 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення може бути скасоване судом, зазначеним в п. 2 ст. 6, лише у разі, якщо: сторона, що заявляє клопотання про скасування, подасть докази того, що: одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у ст. 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте, якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або склад третейського суду чи арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить будь-якому положенню цього Закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали цьому Закону. Арбітражне рішення також підлягає скасуванню, якщо компетентний суд визнає, що: об'єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Аналогічні підставі для скасування арбітражного рішенні містяться і в статті V Конвенції ООН про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року.

Заявник вказує, що оскаржуване рішення винесено щодо спору, який не підлягає під умови арбітражної угоди та арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Так Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року №12 в п. 19 надав наступні роз»яснення - під публічним порядком належить розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо).

В розумінні вимог чинного законодавства рішення може бути визнано таким, що суперечить публічному порядку, якщо в результаті його виконання будуть вчинені дії, які або прямо заборонені законом, або які спричинять шкоду суверенітету чи безпеці держави, дії, що стосуються інтересів великих соціальних груп і які є несумісними з принципами побудови економічної, політичної та правової системи держави, та дії, що суперечать основним конституційним правам людини та громадянина.

Проте, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що заявник обґрунтовуючи необхідність скасування оскаржуваного рішення фактично висловлює незгоду із його суттю - висновками, що їх зроблено судом під час розгляду справи та заявляє вимогу про перегляд справи, переоцінку доказів, що є неприпустимим для суду загальної юрисдикції при розгляді такої категорії справ.

З цього приводу Пленум Верхового Суду України в п.12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року №12 надав роз'яснення, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» з питань, що регулюються даним Законом, не повинно мати місце ніяке втручання суду загальної юрисдикції, крім випадків, коли воно передбачене цим Законом. Такими випадками, зокрема є звернення сторони до компетентного суду: за вирішенням її заяви про відсутність у третейського суду компетенції на розгляд спору (ст. 16); із клопотанням про скасування арбітражного рішення з визначених Законом підстав (ст. 34).

За таких обставин, суд загальної юрисдикції не має правових підстав аналізувати правильність застосування Міжнародним комерційним арбітражним судом норм матеріального права України при вирішенні спору та переглядати спір по суті.

Як наголошує Європейський суд з прав людини - право на справедливий судовий розгляд (справа «Устименко проти України» (заява № 32053/13), гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99). Не можна розглядати клопотання про скасування рішення арбітражного суду, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

У справі «Нелюбін проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема, зазначив, що проста можливість існування двох точок зору на одне питання не є підставою для перегляду.

Висновки викладене в рішеннях Європейського суду з прав людини, з огляду на положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, є джерелом права в Україні і є обов'язковими для застосування.

Виходячи з наведеного, з огляду на обставини встановлені в судовому засіданні, зважаючи на те, що заявником не доведено в судовому засіданні наявність обставин, з якими чинне законодавство України передбачає можливість скасування рішення МКАС при ТПП України, підстави для задоволення заяви NP Trade GmbH відсутні.

Керуючись ст. 459 ЦПК України, Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання NP Trade GmbH, заінтересована особа: Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19.04.2017 року у справі АС № 553г/2016 - відмовити.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: