справа № 156/984/18
Провадження № 2/156/476/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Мушкета О. О.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в смт. Іваничі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Іваничівського районного суду Волинської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок, який знаходиться в с. Бужанка по вул. Корзонюка, 52, Іваничівського району Волинської області.

У вище зазначеному будинку зареєстрована її вітчим ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак він з 2015 року у будинку не проживає, догляду за будинком не здійснює, за комунальні послуги коштів не сплачує.

Реєстрація відповідача в її житловому будинку перешкоджає здійсненню нею права власності, користування та розпорядження належним їй майном, а також створює певні незручності матеріального характеру, в частині оплати за комунальні послуги.

Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, житловим будинком по вул. Корзонюка, 52 в с. Бужанка Іваничівського району Волинської області.

В судове засідання позивач не зявилася, подала суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, розгляд справи проводити у її відсутність.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечив, що з 2016 року у будинку позивача не проживає. Однак зазначив, що тривалий час перебував у шлюбних відносинах із матірю позивача ОСОБА_3, а саме, з 1999 року. Шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано. За час спільного проживання вони нажили спільне майно, частину якого він хоче повернути. При намаганні пройти в господарство щоб забрати свої особисті речі, позивач з матірю відразу чинять всілякі перешкоди. У нього є претензії як до позивача, та і до її матері щодо поділу спільно нажитого майна.

Заслухавши пояснення відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 167 ЖК України, у разі вибуття члена сімї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, він втрачає право користування жилим приміщенням, з дня вибуття.

Відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з договору дарування житлового будинку від 26 липня 2018 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач ОСОБА_2 є власником будинку № 52 по вул. Корзонюка в с. Бужанка Іваничівського району Волинської області.

Як стверджується копією з будинкової книги та довідкою про склад сімї у вище вказаному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_1

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є членом сімї позивача. Відповідач з 1999 року перебував у шлюбних відносинах із матірю позивача, однак рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.17-18).

Як стверджується матеріалами справи відповідач в зазначеному будинку не проживає, будь-яких витрат по утриманню будинку не несе та будь-яких звязків з позивачем не підтримує. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов, відповідач у будинку позивача з 2015 року не проживає, так як на даний час місце його проживання ІНФОРМАЦІЯ_2.

Показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стверджується, що відповідач з 2016 року у будинку позивача не проживає, спільного господарства не ведуть. За час спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 нажили спільне майно, яке знаходиться у будиноковолодінні позивача. Відповідач позбавлений можливості забрати належне йому майно, так як позивач із матірю створюють всілякі перешкоди. Працівниками Поромівської сільської ради було виявлено зазначене майно та його кількість належно зафіксована.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні права щодо розпорядження житлом, не сплачує комунальних послуг за жиле приміщення, не бере участі в його утриманні.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 в зазначеному будинку не проживає понад рік, за відсутності будь-яких домовленостей із власником та законних підстав на збереження за ним житла, ніяких обовязків щодо утримання будинку не несе, він втратив право користування жилою площею в даному житловому будинку та, в порядку та підлягає до визнання його таким, що втратив право користування житлом в судовому порядку.

Разом з тим, судом береться до уваги, той факт, що відповідач фактично має місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3 де разом із своєю дочко, свідком по справі ОСОБА_5, і проживає.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), отже, відповідач підлягає зняттю з реєстраційного обліку.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 128, 141, 263-265 ЦПК України , на підставі ст. ст. 319, 321, 405 ЦК України, ст.ст. 71,167, ЖК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер) до ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком № 52 по вул. Корзонюка в с.Бужанка Іваничівського району Волинської області.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. О. Мушкет