АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/1787/17Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/789/125/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

за участю представника апелянта - ОСОБА_1,

представника Збаразького міжрайонного відділу ДВС - Федоріва А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу №598/1787/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3, на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2017 року, винесену суддею Левків А.І., повний текст якої складено 28 листопада 2017 року, у справі за поданням головного державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області ФЕДОРІВА Андрія Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2017 року державний виконавець Збаразького міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області звернувся до Збаразького районного суду із вищевказаним поданням.

В обґрунтування заявлених вимог державний виконавець посилався на те, що на примусовому виконанні у Збаразькому міжрайонному відділі ДВС перебуває виконавче провадження №421236051 з примусового виконання виконавчого листа № 410/2404/13-ц від 10 лютого 2014 року про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), однак не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 липня 2013 року до досягнення кожним повноліття. 18 лютого 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої було направлено сторонам. Крім того, боржник неодноразово викликався до виконавчої служби для виконання зобов'язання, однак не з'являвся. Таким чином, боржник, знаючи про наявність у нього зобов`язань по сплаті аліментів, умисно його не виконує та ухиляється від його виконання.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2017 року вищевказане подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених на нього рішенням суду про стягнення аліментів.

12 грудня 2017 року ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3, подав на вказану ухвалу апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що матеріали виконавчого провадження не були предметом дослідження суду першої інстанції, а доводи державного виконавця про те, що боржник не реагує та не з'являється на його неодноразові виклики, нічим не підтверджені. Суд першої інстанції не взяв до уваги та не з'ясував обставини щодо сплати ОСОБА_1 аліментів, що підтверджуються копіями квитанцій. Зазначає, що судом не перевірено факт ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням та чи були вжитті державним виконавцем всі заходи для забезпечення виконання судового рішення. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник Збаразького міжрайонного відділу ДВС - Федорів А.А. проти апеляційної скарги заперечив та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

На примусовому виконанні у Збаразькому міжрайонному відділі ДВС перебуває виконавче провадження №421236051 з примусового виконання виконавчого листа № 410/2404/13-ц від 10 лютого 2014 року про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), однак не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 липня 2013 року до досягнення кожним повноліття.

18 лютого 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з розрахунку заборгованості по аліментах, розмір заборгованості станом на 01 листопада 2017 року становить 39107.40 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Також п.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

У відповідності до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Ухилення від виконання юридичного обов»язку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Крім того, сам факт невиконання боржником своїх зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов'язків.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що із заяви представника ОСОБА_1 від 11 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 не буде виконувати рішення суду до проведення молекулярно-генетичної експертизи дітей, що може свідчити про ухиляння боржника від сплати аліментів [а.с. 14].

Однак, в зв"язку із цим колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Однак, судом першої інстанції при розгляді справи не було з'ясовано, чи державним виконавцем було вжито всі передбачені чинним законодавством заходи для забезпечення виконання судового рішення.

Також колегія суддів враховує, що згідно квитанцій від 16 березня 2017 року (914.00 грн.) та від 12 грудня .2017 року (3000.00 грн.), ОСОБА_1 перерахував вказані кошти для сплати аліментів ОСОБА_4

Крім цього, колегія суддів погоджується з твердженням апелянта про те, що доводи державного виконавця стосовно того, що боржник не реагує і не з'являється на неодноразові його виклики безпідставні, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про належне отримання боржником вказаних викликів.

У відповідності до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги зазначені вище порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2017 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2017 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Повний текст постанови буде складений - 30 січня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів