Справа № 310/5680/18
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним. В його власності перебуває трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, яку він згідно письмового договору від 02 вересня 2015 року здавав в оренду ОСОБА_2 В червні 2017 року позивач виявив пошкодження свого майна в квартирі і звернувся до поліції із заявою з метою встановлення місця знаходження відповідачки та звернення в подальшому до суду з відповідним позовом. Під час досудового розслідування було проведено огляд місця події та зафіксовано пошкодження рухомого майна, висновком про результати звернення від 18 серпня 2017 року ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду з позовом. Під час користування квартирою відповідачкою було пошкоджено наступне майно: зникла москітна сітка в кухні, пошкоджено три стільця, обшивку дивану, зникло відро для овочів. Загальна вартість пошкодженого майна 2 000 грн. Крім зазначеного, пошкодженням та знищенням майна позивачу було заподіяно моральну шкоду. Просив стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди грошову суму в розмірі 2 000 грн., у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., а також сплачений ним судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Представником ОСОБА_2 до суду було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка з позовними вимогами не згодна, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Фактично відповідачкою було орендовано дві кімнати, оскільки одна із кімнат була закрита з речами позивача. Свої речі ОСОБА_1 забрав, оскільки ОСОБА_2 не бажала користуватися чужими речами. В кімнатах, якими відповідачка користувалась, були лише два дивани, якими ОСОБА_2 та її сімя не користувалась. Москітної сітки, стільців та відра для овочів в момент заселення в квартирі не було. В звязку із незадовільними умовами проживання в квартирі відповідачка з родиною виїхали з квартири 29 січня 2016 року. До березня 2016 року ОСОБА_2 вивезла всі свої речі з квартири та 01 березня 2016 року передала ключі від квартири голові правління ОСББ «Азов» ОСОБА_4 Влітку 2016 року відповідачка бачила позивача в м. Бердянську, будь-яких претензій щодо пошкодженого майна він їй не предявляв. Крім зазначеного, є незрозумілим, хто користувався квартирою за період з 01 березня 2015 року до червня 2017 року. В позовній заяві жодним чином не обґрунтовано, яку саме моральну шкоду було заподіяно позивачеві, не доведено наявність такої шкоди, протиправність діяння відповідачки, наявність причинного звязку між завданою моральною шкодою і діями відповідачки, її вини. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав та пояснив наступне. В звязку із тяжким матеріальним становищем ОСОБА_1 змушений здавати в оренду належну йому квартиру. Відповідачці він передав квартиру в належному стані, але в 2017 року виявив втрату та пошкодження його майна. Зі слів сусідки, яка проживає поверхом нижче, діти позивачки кидали стільці, внаслідок чого ці стільці були пошкоджені. Крім зазначеного, було пошкоджено обшивку диванів, зникли москітна сітка та відро для овочів. В звязку із наведеним позивач звертався до поліції для проведення перевірки. Не заперечував, що у вказаній квартирі з вересня 2016 року по лютий 2017 року проживав ОСОБА_5, але зазначив, що на момент його заселення вказане в позові майно вже було пошкоджено. Розмір матеріальної шкоди ним було визначено таким чином: вартість москітної сітки 200 грн., стільці 3 штуки по 300 грн., вартість обшивки диванів 400-500 грн. (матеріал та робота), відро для овочів 20-30 грн. Заподіяна моральна шкода полягає в тому, що внаслідок пошкодження його майна ОСОБА_1 переніс стрес, вимушений був купувати ліки. Моральну шкоду оцінює в 5 000 грн. Просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка пояснила суду, що в квартиру позивача вона із сімєю вїхала зі своїми речами 01 вересня 2015 року. Стільців позивача, відра для овочів в квартирі не було, москітна сітка в кухні була відсутня, диванами вони не користувались. В звязку із тим, що в квартирі було сиро та холодно, в лютому 2016 року вони із сімєю виїхали, вивезли свої речі, ключі від квартири віддали голові ОСББ. В 2016 році ОСОБА_2 бачила ОСОБА_1, про те, що у нього було пошкоджене майно, позивач нічого не говорив. Після них в 2016-2017 роках в квартирі позивача проживав інший чоловік, хоча, виявивши пошкодження майна влітку 2017 року, позивач безпідставно звернувся з позовом саме до неї. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідачки підтримав її доводи та просив відмовити в задоволенні позову.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

У відповідності з договором купівлі-продажу квартири від 02 квітня 2010 року, зареєстрованим в реєстрі за № 353, ОСОБА_1 є власником трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі договору оренди обєкту нерухомості від 02 вересня 2015 року вказану квартиру ним було здано в оренду ОСОБА_2 Строк дії оренди було встановлено з 02 вересня 2015 року по 15 червня 2016 року. Зазначеним договором також було визначено ціну договору, обовязки, права, відповідальність сторін та порядок вирішення спорів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При зясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обовязки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

У відповідності із ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем же, яким заявлений позов про стягнення грошової суми у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Під час укладення договору оренди обєкту нерухомості від 02 вересня 2015 року сторонами не було зазначено, яке саме майно залишається в квартирі позивача, в якому стані воно перебуває.

Свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що він працює головою ОСББ «Азов». В лютому-березні 2016 року чоловік відповідачки передав йому ключі від квартири ОСОБА_6 та гроші за квартирну плату, які він віддав позивачу, коли останній приїхав влітку 2016 року. Про те, що у позивача є якісь проблеми з майном, той говорив в цьому році. Свідку відомо, що в 2017 році в квартирі позивача проживав чоловік, але ОСОБА_4 з ним не знайомий, про пошкодження майна ОСОБА_6 говорив свідку після того, як з його квартири зїхав цей мешканець.

Свідок ОСОБА_7, який є братом відповідачки, пояснив суду, що він допомагав ОСОБА_8 перевозити її речі до квартири позивача. Бачив, що одна кімната була закрита, в дальній кімнаті стояли два дивани, які були накриті. Всі меблі відповідачка з чоловіком привезли свої, стільців позивача в квартирі не було.

Згідно з висновком про результати розгляду звернення громадянина від 18 серпня 2017 року за заявою ОСОБА_1 Бердянським ВП ГУНП в Запорізькій області було проведено перевірку та заявнику рекомендовано звернутися до суду за захистом цивільних прав. Того факту, що стільці були пошкоджені саме внаслідок дій відповідачки та членів її сімї, під час перевірки встановлено не було.

Надані позивачем письмові пояснення ОСОБА_9 в силу ст. 78 ЦПК України не є допустимим доказом, оскільки він отриманий в порушення ЦПК України.

Будь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог позивачем суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 листопада 2018 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_10