Провадження № 2/760/2772/18
В справі № 760/5829/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника 3-ї особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Солом"янської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах яких діє ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та визначення порядку користування квартирою;

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей Солом"янської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах яких діє ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом і, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:

-усунути їй перешкоди з боку відповідачки в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити її до вказаного житлового приміщення;

-встановити порядок користування квартирою шляхом виділення їй в окреме користування житлову кімнату під №9 площею 32,7 кв.м. та веранду (балкон) під №10 площею 8,9 кв.м.; в користування відповідачки та членів її сімї залишити житлову кімнату під №4 площею 16,1 кв.м., житлову кімнату під №6 площею 19,6 кв.м., житлову кімнату під №8 площею 20,2 кв.м. та веранду (балкон) під №5 площею 8,9 кв.м.; в загальному користуванні залишити коридор (тамбур) під №1 площею 6,2 кв.м., коридор (прихожу) під №2 площею 11,3 кв.м., коридор під №3 площею, 9,0 кв.м., кухню під №11 площею 16,6 кв.м., санвузол під №7 площею 9,2 кв.м., вбиральню площею 2,9 кв.м.

Посилається в позові на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_7, який був співвласником квартири АДРЕСА_1, яка складається з 4 кімнат, житловою площею 88,60 кв.м., загальною площею 161,60 кв.м.

Право власності на квартиру після її придбання було зареєстровано за відповідачкою на підставі виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради свідоцтва про право власності від 06 червня 2005 року НОМЕР_1.

За життя батька вона постійно проживала у спірній квартирі, проте після його смерті відповідачка змінила замки вхідних дверей, а її речі виставила за двері, внаслідок чого тривалий час їй доводиться орендувати інше житло.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року за нею в порядку спадкування за законом визнано право власності на 3/10 частини спірної квартири, а 08 грудня 2016 року проведено реєстрацію її права власності на дану частину квартири, що підтверджується Витягом з державного реєстру від 19 грудня 2016 року за №76204536, а з 19 грудня 2016 року зареєстровано її місце проживання у зазначеній квартирі.

Не дивлячись на це, відповідачка вважає себе єдиним власником квартири та її спадкових прав на частину вказаної квартири не визнає, до помешкання добровільно не пускає, чим чинить перешкоди у користуванні власністю.

З урахуванням цього просить усунути їй перешкоди в користуванні власністю та вселити її в спірну квартиру.

Враховуючи ту обставину, що між нею та відповідачкою склалася конфліктна ситуація з приводу користування квартирою, просить встановити порядок користування нею, виділивши їй відособлену частину квартири, яка складається з кімнати під №9 площею 32,7 кв.м. та веранду (балкон), решту приміщень виділити відповідачці з дітьми, а місця загального користування залишити в їх спільному користуванні.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову не заперечувала. Зазначила, що кімната, яку просить виділити позивачка, разом з балконом є відокремленою частиною квартири, а тому такий порядок користування нею є прийнятним.

Звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просить встановити наступний порядок користування квартирою:

-виділити у користування позивачки кімнату загальною площею 31,72 кв.м., санвузол - 2,37 кв.м.;

-у користуванні їй та членам її сім»ї- 1-у кімнату площею 15,65 кв.м., 2-у кімнату - 18,85 кв.м., 3-ю ккімнату - 19,42 кв.м., санвузол - 8,10 кв.м., коридор - 8,0 кв.м., веранду (балкон) - 9,13 кв.м.;

-залишити в загальному користуванні коридори - 6,05 кв.м. та 11,14 кв.м., кухню - 15,84 кв.м., балкон - 9,13 кв.м.

Вважає, що такий порядок користування квартирою відповідає інтересам сторін і не призведе до порушень їх прав.

Позивачка та її представник проти зустрічного позову не заперечували.

Представник третьої особи в судовому засіданні покладалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_7, який перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 08 червня 2005 року ними була придбана квартира АДРЕСА_1, яка складається з 4 кімнат, житловою площею 88,60 кв.м., загальною площею 161,60 кв.м., яка була зареєстрована на відповідачку.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року за позивачкою в порядку спадкування за законом було визнано право власності на 3/10 частини спірної квартири.

/ а.с. 8 - 11; 64 - 68 /

Судом встановлено та підтверджено сторонами, на даний час у квартирі проживає відповідачка з дітьми.

Позивачка в судовому засіданні зазначила, що відповідачка чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, змінила замки вхідних дверей, винесла її речі з квартири.

Дані обставини підтверджуються висновком за матеріалами перевірки, проведеної Солом»янським управлінням поліції ГУ Національної поліції в м. Києві за зверненням позивачки та не спростовувалося відповідачкою.

/ а.с.12 - 13 /

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає обгрунтованими вимоги позивачки в частині усунення їй перешкод у користуванні квартирою та її вселення.

Що стосується решти вимог позивачки та зустрічного позову про встановлення порядку користування квартирою, суд виходить з наступного.

В ст. ст. 355, 356, 358 ЦК України зазначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

З Технічного паспорта на квартиру, виготовленого 26 червня 2004 року, вбачається, що квартира складається з чотирьох житлових кімнат розміром: 16, 1 кв.м., 19, 6 кв.м., 20,2 кв.м. та 32,7 кв.м., а всього 88, 6 кв.м.

Даний розмір житлової площі спірної квартири зазначено і в Свідоцтві про право власності.

Згідно фактичних розмірів розмір кімнат становить: 15, 65 кв.м., 18, 85 кв.м., 19, 42 кв.м. та 31, 72 кв.м., тобто 85, 64 кв.м.

При цьому Технічний паспорт на квартиру був виготовлений ще до набуття права власності на неї, а План квартири з технічними обмірами, на який посилається відповідачка і вважає таким, що підлягає врахуванню при встановленні порядку користування квартирою, виготовлений невідомо коли та невідомо ким, і приведені в ньому розміри суперечать як Технічному паспорту,так і Свідоцтву про право власності.

Крім того, з наданих технічних документів на квартиру вбачається, що кімната розміром 32, 7 кв.м. за Технічним паспортом та 31, 72 кв.м. відповідно до технічних обмірів, не є ізольованою та поєднана з іншим приміщенням.

Сторони в судовому засіданні зазначили, що з метою відокремлення даної кімнати в ній встановлена перегородка і на даний час вона є ізольованою.

/ а. с. 64 - 67 /

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року « Про судову практику в справах за позовами про захист права власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі приміщення та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Таким чином, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення є відособленими та за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі.

Відповідно до ст.ст.100, 152 ЖК України / в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» / виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання.

Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Звертаючись до суду з встановленням порядку користування квартирою, сторони в судовому засіданні належних доказів перепланування та відокремлення кімнати розміром 32, 7 кв.м. суду не надали.

Крім того, будь-яких доказів, які б свідчили як про перепланування, так і відповідність його вимогам закону, також не надали.

Позивачка в судовому засіданні посилалася на те, що вона не має Технічного паспорта на квартиру і доступу до самої квартири.

Відповідачка, в свою чергу, зазначила, що Технічний паспорт на квартиру після отримання права власності на неї не виготовлювався.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основні положення про докази визначено Главою 5 ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ст.ст.79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, і які б давали підстави для висновку про проведені перепланування з метою відокремлення кімнати розміром 32,7 кв.м., а також розміру житлових кімнат у квартирі з метою визначення часток сторін у праві власності, сторони суду не надали.

Крім того, відповідачка в судовому засіданні зазначила, що в квартирі після отримання її у власність до цього часу не повністю зроблений ремонт, частина приміщень знаходиться у стані, отриманому після будівельників.

При визначенні розмірів кімнат сторони посилаються як на Технічний паспорт на квартиру, так і на фактичні їх обміри.

В той же час, обидва надані сторонами документи не мають характеру офіційного документа і перевірити, які розміри має квартира та її окремі приміщення суд позбавлений можливості.

Сторони в судовому засіданні не заперечували, що такі документи відсутні і Технічний паспорт на квартиру після отримання квартири у власність не виготовлювався.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог сторін у цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з цього та задоволення вимог позивачки, суд прихожить до висновку про стягнення з відповівдачки на її користь 640, 00 гр. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду.

Керуючись ст.41Коституції України, ст.ст. 15,16, 317,319, 321, 355, 356, 358, 383, 391 ЦК України, ст.ст.100, 152 ЖК України, ст.ст. ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Первісний позов задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640, 00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 квітня 2018 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва