Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 681/1489/16-ц

провадження № 61- 6550св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2017 року у складі судді Горщара А. Г. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року у складі суддів: Грох Л. М., Костенка А. М., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів за договором депозитного вкладу.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 29 жовтня 2012 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір про депозитний вклад SAMDN 8488 на суму 20500,00 доларів США з виплатою 10% річних на суму депозиту строком на 12 місяців, який неодноразово пролонговувався. З квітня 2014 року відповідач припинив виплату відсотків за вказаним договором у зв'язку з припиненням банком діяльності на території АР Крим. На неодноразові звернення до головного офісу відповідача про переведення його депозитного вкладу до Полонської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» за місцем проживання, він отримав відмову.

Посилаючись на те, що банк ухиляється від виконання своїх зобов'язань за договором про депозитний вклад, чим порушує його права, як владника, ОСОБА_4 просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму депозитного вкладу в розмірі 20500,00 доларів США та відшкодувати понесені судові витрати.

Заочним рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 заборгованість за депозитним договором SAMDN 8488 від 28 жовтня 2012 року в розмірі 20500,00 доларів США, вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком було порушено право позивача на отримання депозитного вкладу. ОСОБА_4 повідомив відповідача про розірвання договору, його вимоги про стягнення суми вкладу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, заочне рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд погодився з його висновками, зазначивши про відповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права.

21 листопада 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобом поштового зв'язку касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факт існування спірних правовідносин між сторонами, наявності грошових коштів на рахунку в банку та невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу. Надані позивачем договір банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів на рахунки не завірені печаткою банку, а тому ці докази є неналежними та недопустимими. Відповідач не може виконати зобов'язання за договором, оскільки на підставі пункту 5 постанови Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя» ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив діяльність своїх підрозділів на вказаній території. Крім цього, за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів за вкладами покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників».

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

23 березня 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу банку, у якому просив залишити касаційну скаргу без задоволення, зазначивши, що доводи скарги не заслуговують на увагу та не спростовують законних висновків судів першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 29 жовтня 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір про депозитний вклад SAMDN 8488, на виконання якого позивач передав, а банк прийняв грошові кошти в розмірі 20500,00 доларів США строком на 12 місяців та зобов'язався сплачувати відсотки в розмірі 10% річних.

Пунктом 6 цього договору передбачено, що у випадку, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив про повернення вкладу, даний договір продовжується ще на один строк. Договір продовжується неодноразово без явки клієнта. При цьому обчислення нового строку вкладу рахується з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

Згідно пункту 8 договору сторони мають право достроково розірвати цей договір.

ОСОБА_4 у день закінчення строку вкладу не заявляв банку про свій намір повернути вклад, а відтак договір був неодноразово продовжено.

З березня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» припинило виплачувати позивачу відсотки за користування вкладом.

26 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача з письмовою вимогою про переведення та повернення суми депозитного вкладу.

Листом від 07 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило позивача про те, що вимушене припинення діяльності банку на території АР Крим призвело до втрати можливості здійснювати банківську діяльність та незаконного вилучення майна банку, виникнення значних матеріальних проблем. З посиланням на статтю 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зазначило, що відповідальність за відшкодування шкоди внаслідок окупації покладено на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

На підтвердження укладання договору ОСОБА_4 надав квитанцію про внесення коштів на депозитний рахунок банку, яка була оглянута судами попередніх інстанцій. Вказана квитанція містить: найменування банку (філію, відділення); дату здійснення касової операції, дату валютування - 27 жовтня 2012 року; відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку; електронний цифровий підпис. На підтвердження факту внесення готівки суду надано платіжне доручення № від 29 жовтня 2012 року отримане у Кримському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» у місті Сімферополі про внесення ОСОБА_4 року коштів на рахунок банку. Крім того, у матеріалах справи наявні завірені копії договору про депозитний вклад.

Виходячи з викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, про те, що між сторонами був укладений вищезазначений договір про депозитний вклад SAMDN 8488, а позивачем - внесенні кошти на депозитний рахунок банку.

У задоволенні письмової заяви позивача про дострокове переведення за місцем його проживання та повернення суми вкладу, ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовило з посиланням на складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладу в розмірі 20500,00 доларів США, оскільки між сторонами був укладений договір банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується квитанцією, яка містить всі необхідні реквізити, позивач звертався до відповідача з вимогою розірвати цей договір і повернути вклад, проте ці вимоги виконані не були.

Заперечень щодо визначеного судом розміру банківського вкладу відповідач суду не надав.

Наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання оскаржуваних судових рішень було зупинено ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року, у зв'язку із залишенням судових рішень без змін необхідно поновити їх виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик