Провадження № 22-ц/772/1286/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 рокуСправа № 127/28218/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючої Шемети Т. М.,
суддів: Панасюка О. С., Зайцева А.Ю.,
секретар судового засідання Куленко О. В.,
учасники справи:
позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці,
відповідач ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2
третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей ВМР,
розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Вінницької області в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року в складі судді Бойка В.М., ухвалене в м. Вінниці, дата складання повного тексту рішення 24 квітня 2018 року,-

в с т а н о в и в :
В грудні 2017 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей ВМР про виселення без надання іншого житла. В подальшому за заявою позивача на підставі ухвали Вінницького міського суду від 21.02.2018 року (а.с.55) було замінено неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_4 . За результатами розгляду позову просив виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Позов обґрунтовано тим, що на балансі КЕВ м. Вінниця перебуває будівля - гуртожиток по АДРЕСА_2 . 11 лютого 2000 року старшому сержанту ОСОБА_5 було видано ордер № 163 на кімнати № 803 - 804 цього гуртожитку та на підставі ордеру зареєстровано його за цією адресою. На підставі постанови Замостянського районного суду м. Вінниця № 2- 2815 від 25.05.2006 року, за вказаною адресою також було зареєстровано його дружину ОСОБА_1 та дочку ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ). На момент смерті ОСОБА_6 (квартиронаймач) був звільнений з військової служби та на квартирному обліку в МО України не перебував. Позивач вважає, що оскільки відповідачі не мають відношення до Міністерства оборони України, у трудових відносинах с МО України не перебувають, на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов також не перебувають, тому у них відсутнє право на проживання у кімнатах військового гуртожитку.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог КЕВ м. Вінниці до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 третя особа служба у справах дітей ВМР про виселення без надання іншого житла, відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі статті 125 ЖК України відповідачі не можуть бути виселені без надання іншого житла. Відповідно до положень ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, а тому враховуючи та захищаючи житлові права дитини, суд вважає недоцільним виселення дитини з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. Окрім того, суд зазначив, що за час розгляду справи позивачем не вказано жодного нормативно-правового акту на підставі якого відповідачі підлягають виселенню.
Не погодившись з таким рішенням, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої просить судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Доводи апеляційної скарги аналогічні викладеним у позовній заяві, і зводяться до того, що відповідно до п. 5.2 Наказу МОУ № 737 від 30.11.2013 року жила площа в гуртожитках надається військовослужбовцям на час проходження служби в цьому населеному пункті рішенням КЕВ району за клопотанням командира військової частини. На момент смерті ОСОБА_6 (квартиронаймач) був звільнений з військової служби та на квартирному обліку в МО України не перебував. Відповідачі не мають відношення до Збройних Сил України, у трудових відносинах з МО України не перебувають, що позбавляє їх права утримувати кімнату у військовому гуртожитку, цільове призначення якої виключно для проживання військовослужбовців або працівників Збройних Сил України, а тому мають бути виселені на підставі статті 132 ЖК України.
ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи тим, що спірні кімнати були отримані її чоловіком на підставі ордеру. ОСОБА_5 був звільнений зі збройних сил ще у 2007 році за станом здоров`я і за весь цей час по день його смерті КЕВ не ставив питання про звільнення ним та членами його сім`ї займаного приміщення.
Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.
Згідно з п. 8 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Тому справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, з урахуванням нових доказів, отриманих в ході апеляційного розгляду, приходить до наступних висновків.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:
- 11 лютого 2000 року старшому сержанту ОСОБА_5 було видано ордер № 163 на кімнати АДРЕСА_1 (а.с. 5);
- постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 25 травня 2006 року зобов`язано начальника Замостянського РВ УМВС України у Вінницькій області зареєструвати ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.7);
- 07.06.2006 року дружина квартиронаймача - ОСОБА_4 та син квартиронаймача - ОСОБА_3 (2006 р.н.), зареєстровані за вказаною адресою ( а.с. 6);
- ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . (а. с.8);
- з довідки КЕВ м. Вінниці № 4082 від 05.12.2017 року вбачається, що на квартирному обліку у Вінницькому гарнізоні ОСОБА_4 не перебуває (а.с. 16);
- факт проживання у спірних кімнатах ОСОБА_4 із неповнолітнім сином ОСОБА_3 не заперечується відповідачами та підтверджується: довідкою про склад сім`ї № 51 від 02.02.2018 року виданою КЕВ м. Вінниці (а.с. 36), довідкою про реєстрацію місця проживання № 6126 від 09.02.2018 року виданою Департаментом адміністративних послуг ВМР (а.с. 37), довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію № 59 від 08.02.2018 року виданою КЕВ м. Вінниці (а.с. 48) та актом обстеження гуртожитку від 21 грудня 2018 року (а.с.49);
- як слідує з посвідчення № НОМЕР_2 та підтверджується довідкою до акту огляду медико соціальною експертною комісією, ОСОБА_4 є інвалідом другої групи по зору (а.с. 38 39);
- згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 113762459 сформованої 13.02. 2018 року - відомості відносно ОСОБА_4 щодо права власності на нерухоме майно відсутні (а.с. 40).
- відповідно до висновку ВК ВМР від 28.03.2018р. №01-00-011-13677, враховуючи інтереси дитини та захищаючи її житлові права, керуючись ст. ст. 19, 141, 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. 18 закону України «Про охорону дитинства», орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає: недоцільним виселення дитини ОСОБА_2 2006 р. н., з кімнати № 803 - 84 гуртожитка, який розташований у будинку АДРЕСА_2 , без надання іншого жилого приміщення (а.с. 60).
Спір виник з приводу виселення з кімнати гуртожитку осіб, які були вселені в нього з підстав проходження ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , військової служби.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до статті 127 ЖК УРСР, пункту 2 Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально спорудженні або переобладнані з цією метою жилі приміщення. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно із частинами другою, третьою статті 132 ЖК УРСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

ОСОБА_5 було звільнено з військової служби в запас за ст. 85, п. «в» (за станом здоров`я) Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України. Тому, виходячи з положень статті 132 ЖК України, він не підлягав виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.
Стаття 125 ЖК України визначає перелік осіб, які не можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення. Зокрема, не може бути виселено сім`ї військовослужбовців (абзац перший ст. 125 ЖК України).
Отже, оскільки, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та члени його сім`ї вселилися в гуртожиток правомірно, зареєстровані у спірному житловому приміщенні, після смерті квартиронаймача його дружина ОСОБА_4 та неповнолітній син ОСОБА_3 продовжують проживати там, іншого житла в них немає, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 113762459 (а.с.40), тобто мають достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, тому зазначена квартира є їхнім житлом в розумінні статті 8 Конвенції та статті 379 ЦК України і відповідачі як члени сім`ї військовослужбовців не можуть бути виселені з цього житла без надання їм іншого (стаття 125 ЖК ).
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 127/6917/16-ц.
Викладені в апеляційній скарзі твердження, які обґрунтовані Наказом МОУ №737 від 30 листопада 2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», про те, що на момент смерті ОСОБА_6 (квартиронаймач) був звільнений з військової служби та на квартирному обліку в МО України не перебував, що відповідачі не мають відношення до Збройних Сил України, у трудових відносинах с МО України не перебувають, що слугує підставою для виселення без надання їм іншого житла, є безпідставним, оскільки в силу ч. 2 ст. 132 ЖК України та ст. 125 ЖК України відповідачі можуть бути виселені з приміщення лише з наданням їм іншого жилого приміщення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін (ст. 374 ЦПК України) як такого що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Квартирно - експлуатаційного відділу м. Вінниці залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис А. Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом
головуючий суддя Т. М. Шемета