Провадження № 22-ц/780/1652/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 19.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Мельника Я.С., Мережко М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухвалене під головуванням судді Дубас Т.В., від 27 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та просила ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 02 лютого 2002 року виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було зареєстровано шлюб, який рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2016 року розірвано.

19 грудня 2015 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ними за 140 000 грн. був придбаний автомобіль «Mitsubishi Lancer», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який згідно вимог ст.60 СК України є обєктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя.

Листом від 20.11.2017 року регіонального сервісного центру МВС в м. Києві позивачу ОСОБА_3 було повідомлено, що підставою для проведення реєстрації автомобіля на імя ОСОБА_2 являвся договір купівлі-продажу № 474 від 19 грудня 2015 року, проведеного ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві.

09 червня 2016 року в ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві проведено перереєстрацію вищевказаного автомобіля на нового власника ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу № 244/05/8043/2016 від 09 червня 2016 року, укладеного відповідачем без згоди позивача, як співвласника автомобіля.

Оскільки ОСОБА_2 майном, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, розпорядився без згоди ОСОБА_3, не зважаючи на те, що подібна угода виходить за межі дрібної побутової, та відмовляється надати позивачу грошові кошти в сумі половини вартості автомобіля в рахунок поділу майна подружжя, позивач і просила суд сплачені грошові кошти за купівлю автомобіля НОМЕР_2, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_3, в сумі 140 000 грн. визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя та в рахунок поділу майна подружжя стягнути із ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в сумі половини вартості вказаного автомобіля, що дорівнює 70 000,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано обєктом права спільної сумісної власності подружжя грошові кошти, сплачені за купівлю автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_3, в сумі 140 000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_4), на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_5) грошові кошти в сумі 70 000 грн., як компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_3.

Стягнуто із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_4), на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_5) судовий збір в розмірі 700 грн.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в позові, посилаючись на те, що вищевказаний автомобіль був придбаний ним за особисті кошти, після припинення підтримання сімейно-шлюбних стосунків з позивачем, отже є обєктом права його особистої власності і поділу не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 з доводами апеляційної скарги не погодилась та просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (70 000 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 лютого 2002 року виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було зареєстровано шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Дука) Т.П., про що вчинено актовий запис за № 2.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.5).

Також встановлено, що згідно договору купівлі-продажу № 474 від 19.12.2015 року відповідачем ОСОБА_2 придбано транспортний засіб марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_3, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру в м. Києві за №31/26-771Аз від 20.11.2017 року (а.с.8) та самим договором купівлі-продажу транспортного засобу від 19.12.2015 року (а.с.26). Даний автомобіль придбаний відповідачем за 140 000 грн.

09 червня 2016 року в ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві проведено перереєстрацію вищевказаного автомобіля на нового власника ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу № 244/05/8043/2016 від 09 червня 2016 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п. 22, 23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за №11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Оскільки спірний автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, був придбаний відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2015 року під час шлюбу з позивачем ОСОБА_3, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, і їхні частки у праві власності на автомобіль є рівними (по 1/2).

Враховуючи те, що спірний автомобіль НОМЕР_6, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_3, є неподільною річчю, та зважаючи на те, що згідно договору купівлі-продажу автомобіль був придбаний за 140 000 грн., правильним є і висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку поділу 70 000,00 грн. в якості компенсації належної їй у праві власності на автомобіль ? частини.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний автомобіль є обєктом права особистої власності ОСОБА_2, оскільки був придбаний за час шлюбу за його особисті кошти, були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку у своєму рішенні, і додаткової перевірки ці доводи не потребують, оскільки доказів на їх підтвердження апелянтом суду не надано.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги відповідача його законності та обґрунтованості не спростовують, підстави для скасування рішення відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

В звязку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: