ПОСТАНОВА

Іменем України

25 жовтня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/701/17

провадження № 22-ц/4809/138/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач ОСОБА_7,

третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - комунальне підприємство «Житлогосп»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Бугайченко Т.А.) від 19 червня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

03 березня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина - ОСОБА_6, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 63-64), просили усунути перешкоди у користуванні ними квартирою № 26 у будинку № 33 по вул. Героїв Сталінграду в м. Олександрії Кіровоградської області надавши їм вільний доступ до цього житла, зобовязати ОСОБА_7 надати ключі від вхідних дверей квартири, вселити ОСОБА_8, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у вказану квартиру в кімнати № 6, 7, 8 загальною площею 43,7 кв.м.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що відповідно до ордера на службове житло №14 від 25 травня 2003 року відповідач отримав службове житло (квартиру) на сімю у складі ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_5 (шлюбне прізвище Мумєєва) Ю.О. та ОСОБА_6 З 2003 року по 2011 рік вони з відповідачем проживали однією сімєю у вказаній квартирі. На підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду від 18 листопада 2011 року шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_5 розірвано. Після розірвання шлюбу вони продовжили проживати разом у вказаній квартирі, але оскільки відповідач вчиняв постійні сварки, у 2013 році позивачі тимчасово вимушено покинули квартиру, а повернувшись до неї за через декілька днів потрапити до неї не змогли так, як відповідач змінив замок у вхідних дверях. Вони неодноразово зверталися до різних органів влади з метою відновлення своїх прав на проживання у спірній квартирі, але без позитивного результату. Відповідач постійно створює перешкоди у користуванні квартирою, тому вони вимушені винаймати інше житло. Оскільки у позасудовому порядку врегулювати спір, що виник між ними неможливо, вимушені звернутись до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду кіровоградської області від 19 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до ОСОБА_7 відмовлено.

Суд мотивував свої рішення тим, що ОСОБА_5 у 2013 році разом із дітьми виїхала проживати із вказаної квартири до іншого помешкання у звязку із зловживанням відповідачем алкогольними напоями та вчиненням ним сімейних сварок. Вона зверталась до правоохоронних органів із заявами про перешкоди її колишнім чоловіком забрати її особисті речі із спірної квартири. Наразі між нею та відповідачем існує лише спір з приводу поділу спільного майна подружжя так, як з 2013 року вона за власною волею не проживає у спірній квартирі. Мотивом предявлення ОСОБА_4 позову є спонукання відповідача до приватизації квартири з її участю. Суд вважав, що позивачі фактично не мають наміру проживати у квартирі, але бажають стати її співвласниками, тому суд вважав, що їх вимоги задоволенню не підлягають у звязку з недоведеністю обставин, викладених у позовній заяві.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, який 29 травня 2018 року досяг повноліття і в силу ч. 1 ст. 47 ЦПК України набув повної цивільної дієздатності, звернулися до суд з апеляційною скаргою (а. с. 145 148) у якій просили скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду кіровоградської області від 19 червня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким закріпити (поділити) за ними кімнати № 6, 7, 8 жилою площею 13,1 кв. м, 12,6 кв. м, 18,0 кв. м., а за ОСОБА_7 кімнату № 5 площею 20,9 кв. м, кімнати № 1, 2, 3, 4, 9 залишити у спільному користуванні.

Позивачі стверджують, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права так, як суд неповно зясував усі обставини справи, не дав належну оцінку наявним у справі доказам, а тому рішення є незаконним і необґрунтованим. Так суд дійшов помилкового висновку, що позивачі з власної волі покинули квартиру, а відповідач не чинить їм перешкод у користуванні їх спільним житлом. Відповідач не надав їм ключі від запірних пристроїв на вхідних дверях квартири і вони не мають жодної змоги потрапити у квартиру. Суд помилково вважав, що позов мотивований бажанням здійснення тиску на відповідача з метою примусити його до приватизації квартири та подальшого її розподілу між співвласниками, без наміру фактичного проживання позивачів у квартирі. Крім створення фактичних перешкод у користуванні житлом, відповідач двічі намагався позбавити у судовому порядку ОСОБА_5 права на проживання, але ці спроби виявилися марними. Суд не врахував передбачені законодавством вичерпні підстави виселення членів сімї наймача.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Відповідач надіслав суду письмовий відзив на апеляційну скаргу (а. с. 170 171) у якому вказав на те, що вимоги поданої позивачами апеляційної скарги виходять за межі вимог, предявлених ними в суді першої інстанції. Він вважає, що суд правильно встановив обставини справи та обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Позиції сторін у судовому засіданні суду апеляційної інстанції

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачі ОСОБА_4 і ОСОБА_6 підтримали подану ними апеляційну скаргу.

ОСОБА_4 пояснила суду, що вона разом з матірю і братом покинули квартиру через неможливість проживати разом з відповідачем, який постійно влаштовував сварки, порушував порядок. Вона припинила шлюбні стосунки з чоловіком і в теперішній час свого житла не має.

Крім того вони повідомили суду, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції вони мали намір домогтися ухвалення судового рішення про задоволення предявлених ними в суді першої інстанції вимог.

Позивач ОСОБА_5 повідомлена судовими повістками про час, дату та місце її розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення, в судове засідання 25 жовтня 2018 року, у якому закінчено розгляд справи, не зявилася. Про наявність поважних причин неявки суд не повідомила.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечив проти доводів і вимог апеляційної скарги та пояснив суду, що він взнає за позивачами право на проживання у квартирі, проте він дійсно на власний розсуд змінив замок на вхідних дверях і не вручив копії ключів позивачам, а тому вони не мають до квартири вільного доступу. Він згоден на проживання разом з ним сина ОСОБА_7 та пропонував йому проживати разом. Проте вважає, що проживання в одній квартирі з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є неможливим так, як ОСОБА_4 перебуває у шлюбі і має власне інше житло, а проживання ОСОБА_5 є неможливим через те, що він перебуває у шлюбі з іншою жінкою.

Апеляційне провадження

Згідно підпункту 8 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України (2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2018 року (а. с. 150 151) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2018 року.

05 жовтня 2018 року розпочав роботу створений на підставі Указу Президента України № 452/17 від 29 грудня 2017 року Кропивницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Кіровоградську область.

У звязку з цим та відповідно до ст. 31 ЦПК України дану цивільну справу було передано із Апеляційного суду Кіровоградської області до Кропивницького апеляційного суд та визначено новий склад суду в порядку передбаченому ст. 33 Кодексу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах від 09 жовтня 2018 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

25 травня 2003 року виконавчий комітет Олександрійської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 24 квітня 2003 року № 320, видав ордер № 14 на службове жиле приміщення житловою площею 44,41 кв.м квартири № 26 у житловому будинку № 33 по вул. Героїв Сталінграда в м. Олександрія Кіровоградської області (а. с.8).

Цей ордер був виданий ОСОБА_7 (відповідачу по справі) та членам його сімї дружині ОСОБА_5, дочці ОСОБА_9, сину ОСОБА_6

06 квітня 2016 року між КП «Житлогосп» та ОСОБА_7 укладено договір найму житла НЖ/2016 в будинках державного і комунального житлового фонду (а.с.9) відповідно до умов якого наймодавець надав наймачу і членам його сімї: колишній дружині ОСОБА_5, дочці ОСОБА_9, сину ОСОБА_6 у безстрокове користування службове житло - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з копією довідки № 812 від 06 червня 2016 року, виданої КП «Житлогосп», у зазначеній квартирі крім відповідача зареєстровані ОСОБА_5 - колишня дружина, ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) Ю.О. - дочка та ОСОБА_6 син наймача (а.с. 11).

З архівної довідки, виданої КП «ОМБТІ» 30 червня 2016 року, суд встановив, що станом на 01 січня 2013 року право власності на вказану квартиру не зареєстровано за сторонами по справі (а.с. 10). Дотепер спірна квартира не приватизована,

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 триває багаторічний спір з приводу користування спірною квартирою.

25 червня 2016 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 та проживає з нею у квартирі спірній квартирі.

Сторони у справі не мають іншого особистого житла.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

Згідно частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

У відповідності до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Під час ухвалення рішення суд мав вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Проте суд не зясував наявність або у відсутність у позивачів прав, за захистом яких вони звернулися до суду. Не встановив чи були ці права порушені або оспорені, а якщо були то ким. Які правовідносини склалися між сторонами по справі. Яким законом вони врегульовані.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд не вказав у мотивувальній частині рішення чи мають позивачі право на користування спірною квартирою, чи порушено таке право відповідачем, чи підлягає порушене право захисту.

Посилання суду на те, що предявляючи позов про усунення перешкод у користуванні житлом позивачі переслідували мету примусити відповідача здійснити приватизацію житла ґрунтується на припущеннях.

Предявляючи позов, позивачі посилалися не на бажання стати співвласниками квартири, а на неправомірне створення відповідачем їм реальних перешкод у користуванні житлом, фактичне позбавлення їх цього житла.

Крім того, наявність у позивачів намірів у майбутньому приватизувати надане їм для проживання житла не суперечить закону і не може бути підставою для відмови в позові про усунення перешкод у реалізації їх права.

Порядок користування службовими жилими приміщеннями врегульовано нормами Глави 3 ЖК УРСР (1983).

Так за змістом статей 121, 122 ЖК УРСР службовіжилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативноїта іншої громадської організації.

На підставі рішення про надання службовогожилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення. Форма ордеравстановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачі отримали право користування службовою квартирою № 26 у буд. 33 по вул. Героїв Сталінграду в м. Олександрія на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 24 квітня 2003 року № 320 та вселилися в неї згідно виданого 25 травня 2003 року ордеру на службове жиле приміщення № 14.

Належність позивачам право користування квартирою відповідачем в цілому не заперечується.

Зокрема 06 квітня 2016 рок він уклав з КП «Житлогосп» договір найма житла НЖ/2016 згідно умов якого він отримав у найм для себе а також ОСОБА_5, ОСОБА_9 і ОСОБА_6 у безстрокове користування трикімнатну квартиру № 26 у бул. 33 по вул. Героїв Сталінграду в м. Олександрії (а. с. 9).

Статтею 123 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування службовими жилими приміщеннямивстановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73- 76, 79- 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103- 106 цього Кодексу.

Згідно приписів ст. 64 ЖК УРСР члени сім'їнаймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'їнаймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Станом на 2013 рік (час коли позивачі припинили проживання у спільній квартирі) ОСОБА_4 (на той час ОСОБА_9) Ю.О. і ОСОБА_6, являлися членами сімї наймача відповідача по справі, а ОСОБА_5 колишнім членом його сімї.

Аналізуючи зміст ст. 47 Конституції України, можна дійти висновку, що особа може бути позбавлена житла лише на підставі закону за рішенням суду.

Підстави для позбавлення наймача та членів його сімї, в тому числі колишніх, права користування житлом передбачені ст. 71, 116, 124 ЖК України.

ОСОБА_7 звертався до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою з підстав, передбачених статтями 71, 72 ЖК УРСР. Проте рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 січня 2017 року у цивільній справі № 398/1953/16-ц (а. с. 15 16) в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено. Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_5 іншим житлом не забезпечена, інтерес до спільної квартири не втратила, факт її не проживання без поважних причин у вказаній квартирі не встановлений.

Вимог про визнання такими, що втратили право на проживання в квартирі ОСОБА_4 і ОСОБА_6 ніким не предявлялося, судові рішення з цього питання не ухвалювалися.

Отже позивачі не втратили право користування спірною квартирою.

Та обставина, що відповідач змінив запірний пристрій на вхідних дверях квартири і не надав дублікатів ключів позивачам визнана відповідачем у судовому засіданні, а тому, в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вона не підлягає доказуванню.

Ця обставина також підтверджується письмовими доказами по справі (а. с. 12 15).

Таким чином відповідач позбавив позивачів вільного доступу до їх житла.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права. у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, яка міститься у главі 29 цього Кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном особа, яка має речове право на чуже майно, має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні майном.

З урахуванням обставин справи колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що позивачі мають право користування спірною квартирою, але відповідач чинить їм фізичні перешкоди у реалізації їх права, а тому предявлені ними вимоги про усунення таких перешкод підлягають задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги про поділ кімнат у квартирі задоволенню не підлягають так, як такі вимоги в суді першої інстанції не предявлялися. В цій частині заперечення відповідача є доречними і правильними.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У звязку з тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та справедливості, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Про судові витрати

У звязку з тим, що апеляційний суд , не передаючи справу на новий розгляд, ухвалює у справі нове рішення, він відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню компенсація сплаченого нею судового збору в сумі 640 грн., а на користь ОСОБА_5 - 960 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7 задовольнити.

Усунути ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартиру № 26 за адресою: Кіровоградська обл., м. Олександрія, вул. Героїв Сталінграда, буд. № 33, та вселити їх у вказане житло (квартиру).

Зобовязати ОСОБА_7 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. АДРЕСА_2,паспорт громадянина України серія та номер: ЕА 258253), надати ОСОБА_5 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_6 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. АДРЕСА_2, паспорт громадянина України у формі ID картки 000106164) і ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) ключі від квартири № 26 за адресою: Кіровоградська обл., м. Олександрія, вул. Героїв Сталінграда, буд. № 33.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 640 грн. компенсацію судового збору.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 960 грн. компенсацію судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді: С.М. Єгорова

ОСОБА_3