г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/10/18
Номер провадження 2/213/416/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 травня 2018 року м.Кривий Ріг

Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючого - судді Соловйової Л.Я.,

при секретарі Ємельянцевої Т.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачаа ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду у м.Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом про стягнення з ОСОБА_4 на його користь грошових коштів в сумі 465824 грн. 64 коп, що еквівалентно 16250 доларів США станом на дату звернення до суду з позовом, а також просить стягнути сплачений судовий збір в розмірі 4658,25 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 30.12.2013 року згідно розписки він передав відповідачу в борг 16250 доларів США, які останній зобов»язався повернути до 31.12.2014 року, однак свої зобов»язання не виконав. Позивач вважає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Курс долару США до гривні станом на 18.01.2018 року складає 100 доларів США 2866,6132 грн. Відповідно загальний борг відповідача перед позивачем складає 465824 грн. 64 коп. На неодноразові усні звернення до ОСОБА_4 щодо повернення боргу останній не відреагував, борг не повернув.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Пояснив, що 30.12.2013 року він передав ОСОБА_4 в борг 16000 доларів США. В розписці від 30.12.2013 року ОСОБА_4 зазначив, що отримав в борг 16250 доларів США з урахуванням обумовленої відповідачем суми за користування коштами в розмірі 250 доларів США. Згідно розписки повернення суми позики повинно відбутися до 31.12.2014 року. Він неодноразово усно звертався до ОСОБА_4 щодо повернення вказаної суми позики, однак відповідач свої зобов»язання не виконує, кошти не повернув, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Також пояснив, що відповідач є його кумом і неодноразово брав в борг у нього грошові кошти. Він довіряв відповідачу і тому позичав останньому гроші.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 просив позов задовольнити, оскільки відповідач не повертає позивачу кошти за договором позики, на підтвердження якого була складена розписка.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, надав нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_3 бути його представником в судах. Про причини невки не повідомив. Представник ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_4 знаходиться у тривалому відрядженні. Відповідач про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю. Пояснив, що відповідачем кошти не отримувались, ОСОБА_4 написав розписку на прохання позивача, оскільки повинен був повернути борг, який брав раніше в розмірі 16000 доларів США за розпискою від 05.03.2013 року. За вказаною розпискою ОСОБА_4 частину коштів повернув, потім ОСОБА_1 попросив написати розписку про отримання нібито в борг 16250 доларів США. Через правову неграмотність відповідач написав таку розписку. Залишок суми боргу за розпискою від 05.03.2013 року було стягнуто з відповідача на користь позивача за рішенням суду від 27.03.2017 року. Більше грошей в борг відповідач не позичав у позивача, а тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вислухав позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Згідно наданого позивачем оригіналу розписки від 30.12.2013 року слідує, що ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_1 16250 доларів США строком до 31.12.2014 року (а.с.62). Представник відповідача не заперечив та не спростував факт добровільного написання розписки відповідачем ОСОБА_4 про отримання вказаної суми коштів в борг.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 27.03.2017 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики грошей згідно розписки від 05.03.2013 року в розмірі 169931 грн. 66 коп., в тому числі: суму боргу за договором позики в розмірі 81600 грн., інфляційні втрати 81061 грн. 44 коп., 3% річних від простроченої суми 7270 грн. 22 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено. (а.с.65-66).

З позовом позивач звернувся в суд 20.12.2017 року, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті (а.с.14). Отже, встановлений законом трирічний строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають із зобов'язань за договором позики, недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язань.

Суд вважає, що за своєю природою вказана розписка є борговою, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної суми грошей.

Верховний Суд України в Постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, якщо в розписці не вказано слово «борг» чи «позика», а є зобов'язання боржника повернути ці грошові кошти, то це є договір позики.

В розписці, написаній ОСОБА_4 від 30.12.2013 року вказано, що останній позичив у ОСОБА_1 грошові кошти строком до 31.12.2014 року, що говорить про наявні боргові зобов'язання відповідача перед позивачем.

У відповідності до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання договору позики укладений між сторонами закінчився 31.12.2014 року, однак відповідач суму коштів, отриману в борг- позивачу не повернув.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивачем підтверджено, що фактично він передав відповідачу 16000 доларів США. Відповідачем та його представником вказаний факт перед судом не спростовано. За даних обставин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, та з огляду на те, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення договору позики між стронами на суму 16000 доларів США, саме таку суму отримав відповідач в позику від ОСОБА_1, про що було зазначено позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Разом з тим, відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.05.2018 року - 100 доларів США складає 2607,1164 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошові кошти у розмірі 16000 доларів США, що становить 417138 гривні 62 коп. (з розрахунку 16000 х 2607,1162).

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в розмірі 417138 грн. 62 коп., що за офіційним курсом НБУ, станом на 23 травня 2018 року еквівалентно 16000 доларів США. Факт отримання відповідачем в борг 250 доларів США за розпискою від 30.12.2013 року не знайшов свого підтвердження в суді, а тому вимога про стягнення вказаної суми коштів є не обгрунтованою. Таким чином, в стягненні суми в розмірі 48686,02 грн. позивачу слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із задоволеної суми позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 4171 грн. 39 коп. В стягненні судового збору в сумі 486 грн. 86 коп. - позивачу слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.526, 533, 625, 1046 1050 ЦК України та керуючисьст.ст. 12, 13, 19, 76-81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 - грошові кошти за розпискою від 30.12.2013 року в розмірі 417138 грн. (чотириста сімнадцять тисяч сто тридцять вісім) гривень 62 коп., що за офіційним курсом НБУ, станом на 23 травня 2018 року (100 доларів США 2607,1164 грн.) еквівалентно 16000 доларів США.

У стягненні з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 48686 грн. 02 коп. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 4171 грн. 39 коп.

В стягненні з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 486 грн. 86 коп. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Дата складення повного судового рішення 01.06.2018 року.

Суддя Л.Я. Соловйова