Справа № 372/721/17 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/329/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 22.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка А.С., Журби С.В.,

При секретарі Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 ікьорівна. про визнання договору дарування недійсним.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся в Обухівський районний суд Київської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання договору дарування 1/2 частки квартири недійсним, в якій зазначив, що він є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1язку, в м. Українка, Обухівського району, Київської області на підставі договору купівлі-продажу № 1137 від 12 березня 2003 року.

В позовній заяві вказує на те, що ОСОБА_3 перешкоджає йому в користуванні спірною квартирою та проживанні там, посилаючись на договір дарування, який за словами відповідача підписаний сторонами 10 липня 2015 року у присутності приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області.

Позивач зазначає, що договору не підписував, а той підпис який стоїть в договорі дарування вважає підробкою.

За таких обставин, він вимушений звертатися до суду з вказаним позовом, в якому просив, визнати недійсним договір дарування ? частки квартири АДРЕСА_1язку, в м. Українка, Обухівського району, Київської області, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області 10 липня 2015 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, так як вважає його незаконним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1язку, в м. Українка, Обухівського району, Київської області, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 12 березня 2003 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 1137, та право власності на яку зареєстроване 10 липня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 договору дарування від 10 липня 2015 року, ОСОБА_2 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_3 прийняв у власність (в дарунок) 1/2 частку квартири АДРЕСА_1язку, в м. Українка, Обухівського району, Київської області.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В ст. 229 ЦК України вказано, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може

бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вказано, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

За правилами ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може грунтуватись на припцщеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не доведено в суді ті обставини на які він посилався як на підставу своїх вимог або заперечень, тому, колегія суддів погоджується з висновокм Обухівського районного суду Київської області про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а

рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 жовтня

2017 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: