Справа № 464/5771/17 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/589/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 27 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

встановила:

31.08.2017 року позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 239754 грн. та судового збору.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27 вересня 2017 року відкрито провадження у даній справі. Справу призначено до розгляду.

Одночасно позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_4, в тому числі на 1/4 частину квартири № 40 на вул. Скорини, 30 в м. Львові в межах ціни позову, оскільки, на думку заявника, невжиття заходу забезпечення позову може призвести до суттєвого утруднення чи унеможливить виконання відповідного рішення суду.

Оскаржуваною ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27 вересня 2017 року заяву задоволено частково.

Накладено арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1).

В решті заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала звернута до негайного виконання.

ОСОБА_6 ухвали для виконання направлено відділу державної виконавчої служби Сихівського районного управління юстиції.

Ухвалу суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що постановлена за неповного з»ясування та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням норм процесуального та матеріального права.

Покликається на те, що між відповідачем та позивачем не існує жодних договірних відносин, відповідач не позичав кошти про стягнення яких звернувся позивач та не підписував документів, які стосуються договору позики.

Вважає, що позовні вимоги не є співмірними із вартістю частки у нерухомому майні.

Звертає увагу, що нерухоме майно, на яке накладено арешт а саме: квартира № 40 на вул. Скорини, 30 у м. Львові є у спільній частковій власності інших осіб крім відповідача, а квартира № 8 на вул. Добрянського, 12 у м. Ужгороді у спільній сумісній власності.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 27 вересня 2017 року і постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.

З виділених матеріалів встановлено, що в провадженні Сихівського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 239754 грн.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, позивач зазначав, що відповідач на порушення договірних зобов»язань позику не повернув. При цьому, позивачу стало відомо про те, що відповідач позичив кошти не лише у нього, а й у інших осіб, тому наявність інших претензій грошового характеру та ймовірне їх примусове виконання, можливість відчуження майна може призвести до утруднення чи неможливості виконання в майбутньому рішення суду та завдання матеріальної шкоди.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з встановлених обставини справи, предмету спору та характеру спірних правовідносин, наявності в матеріалах справи розписки, на підставі якої у відповідача могли виникнути грошові зобовязання у заявленому позивачем розмірі.

При цьому, заяву в частині накладення арешту на все нерухоме майно відповідача в межах ціни позову суд не задовольнив, з огляду на те, що позивач не зазначив на яке саме майно він просить накласти арешт, місцезнаходження такого майна, що виключає встановлення співмірності вжитих заходів забезпечення позову із ціною позову.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вжиття судом заходу у виді накладення арешту на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, що належить відповідачу, буде достатнім для забезпечення виконання рішення суду в майбутньому.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду з наступних підстав.

Оскільки ухвала Сихівського районного суду м. Львова від 27 вересня 2017 року не оскаржується в частині відмови в задоволенні заяви, колегія суддів за правилами статті 367 ЦПК України, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в цій частині не перевіряє.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена судом на час дії Цивільного процесуального кодексу в редакції від 18.03.2004 року, відтак законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали перевіряється відповідно до положень ЦПК України в ред. від 18.03.2004 року.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В свою чергу, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року) позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Об»єктивно встановивши, що між сторонами у справі існують спірні правовідносини, наявність у відповідача майнових прав на нерухоме майно у відповідній частці (1/4), що підтверджується доводами апеляційної скарги представника відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви.

В свою чергу, доводи скарги в частині безпідставності накладення арешту на квартиру №8 на вул. Добрянського, 12 у м. Ужгороді є безпідставними, оскільки згідно резолютивної частини оскаржуваної ухвали, арешт на таку квартиру не накладався.

Таким чином, заходи забезпечення позову районним судом вжито щодо майна в межах заявлених вимог та відсутнє співпадіння обраного виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Інші доводи, які стосуються предмету позовних вимог (бездоговірний характер правовідносин та відсутність факту позики в принципі) будуть перевірені в межах розгляду справи по суті та не належать до тих, які впливають на законність та обґрунтованість ухвали про забезпечення позову.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 27 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 червня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_6