АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року

м. Рівне

Справа № 559/2322/17

Провадження № 22-ц/787/823/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Ралець Р.В.

Рішення ухвалене в м. Дубно Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення незазначена

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання Брикса Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 березня 2018 рокув справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Дубенської міської ради Рівненської області, про скасування усиновлення неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Дубенської міської ради Рівненської області, про скасування усиновлення неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що він та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 08 серпня 1998 року зареєстровано Відділом РАЦС Луцького міськвиконкому, актовий запис № 765.

Оскільки в шлюбі з відповідачем власних дітей не мали, тому за спільною згодою усиновили дитину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, прізвище та по-батькові якої було змінено на «ОСОБА_4» і «ОСОБА_4», що стверджується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2010 року.

27 липня 2010 року відділом РАЦС Луцького МУЮ Волинської області дитині видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, актовий запис № 2072, в якому його записано батьком ОСОБА_5

У зв'язку із погіршенням стосунків між ним та ОСОБА_3 вони припинили спільне проживання.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 лютого 2016 року, шлюб між ними розірвано. Дитина залишилася проживати з матір'ю.

Понад два роки з відповідачкою проживають окремо, при цьому відповідач має чоловіка і дитина проживає у повноцінній сім'ї.

На даний час він хоч і рахується батьком неповнолітньої ОСОБА_5, однак прихильності від дитини не здобув, оскільки не спілкується та не підтримує жодних стосунків та з причин неприязних відносин з ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні дитини.

Незалежно від його волі, між ним та усиновленою дитиною склалися стосунки, які роблять неможливим спільне проживання і виконання своїх батьківських обов'язків, що є правовою підставою для скасування усиновлення.

Просить скасувати усиновлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Виключити з актового запису про народження ОСОБА_5 відомості про батька.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки і піклування Дубенської міської ради Рівненської області про скасування усиновлення неповнолітньої дитини відмовлено за безпідставністю.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2вважає рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає про те, що він вже три роки не проживає разом з відповідачем та дитиною. Відповідач фактично створила нову сім'ю, адже проживає з іншим чоловіком та дитиною. Він з 2015 року не бачився та не спілкувався з дитиною через небажання цього самою відповідачкою, яка забороняла йому це робити. Це в свою чергу привело до втрати прихильності дитини до нього, відсутні взаємовідносини, які притаманні нормальній сім'ї.

Вказує, що він позбавлений можливості забезпечити дитині нормальний розвиток в сім'ї, адже проживає окремо, що суперечить інтересам дитини. На даний час, їх спільне з дитиною проживання неможливе.

Зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався висновком органу опіки та піклування, який на його думку є необґрунтований оскільки у висновку органу опіки та піклування наведено лише пояснення надані ним та відповідачем під час засідання комісії з захисту прав дитини. При цьому безпідставно надано перевагу поясненням наданим відповідачкою, а його доводи залишились поза увагою. Жодними іншими матеріалами, які свідчили б про обґрунтованість висновку, не підтверджено рішення комісії з захисту прав дитини.

Також вважає, що неможливість здійснення належного виховання, навчання і розвитку дитини в нормальній, повноцінній сім'ї з дотриманням інтересів дитини та її благополуччя, є наслідком погіршення її прав та інтересів. Припинення порушення прав та інтересів дитини можливе в спосіб припинення його усиновлення, що в свою чергу надасть право для дитини бути усиновленою іншою особою, яка завжди буде поруч з нею.

На підставі наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким поданий ним позов про скасування усиновлення неповнолітньої дитини задовольнити.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив скасувати рішення місцевого суду.

ОСОБА_3 та орган опіки та піклування Дубенської міської ради Рівненської області,завчасно були повідомлені про час і місце розгляду, однак до суду не з'явились та причин неявки не повідомили, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що бажання заявника є нічим іншим, як свідомим ухиленням від виконання батьківських обов'язків, дійсним бажанням уникнути будь - якої відповідальності щодо долі усиновленої дитини, ухилитись від матеріальних витрат, а відтак посилання позивача на підстави звернення до суду в порядку п.3 ч.1ст. 238 СК України не знайшли свого підтвердження.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи під час перебування в шлюбі сторони власних дітей не мали, тому за спільною згодою усиновили дитину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, прізвище та по-батькові якої було змінено на «ОСОБА_4» і «ОСОБА_4», що стверджується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2010 року.

27 липня 2010 року Відділом РАЦС Луцького МУЮ Волинської області дитині видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, актовий запис №2072, в якому його записано батьком ОСОБА_5

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 15 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано, а донька залишена проживати з матір'ю.

Відповідно до п.3 ч.1ст. 238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

ОСОБА_2 не довів, що між ним, як усиновлювачем, та дитиною, незалежно від волі усиновлювача склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що мати усиновленої доньки перешкоджала позивачеві спілкуватися з дитиною, або що позивач звертався до органів опіки та піклування з приводу вирішення питань щодо участі у вихованні усиновленої, спілкуванні з нею. Навпаки, в позові ОСОБА_2 зазначив, що протягом двох років він не спілкувався з дитиною.

Орган опіки та піклування Дубенської міської ради надав суду письмовий висновок справі, що вважає недоцільним скасування всиновлення ОСОБА_2 малолітньої ОСОБА_5, оскільки це суперечитиме інтересам дитини та негативно відобразиться на її психологічному стані (дитина вважає його своїм батьком).

При цьому у висновку зазначено, що ОСОБА_2 з заявами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення днів для зустрічей, не звертався.

Як слідує з пояснень ОСОБА_2 фактично він звернувся до суду з даним позовом після того, як бувша дружина стягнула з нього аліменти на всиновлену дитину.

Отже, колегія суддів не вбачає порушеного права позивача та підстав для його захисту.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складений 07 червня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків