Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

місто Київ

справа № 202/5453/15-ц

провадження № 61-27239св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року у складі судді Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - банк, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2015 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 79 906, 18 дол. США, що становило еквівалент 1 681 226, 08 грн.

ОСОБА_3, не погоджуючись із рішенням суду, подала апеляційну скаргу, яка ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року залишена без руху, у зв'язку з тим, що не містила реєстраційного номера облікової картки платника податків заявника, номера і серії паспорта для фізичних осіб - громадян України, електронної пошти, офіційної електронної адреси (за наявності), а також апелянтом не було сплачено судовий збір.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто заявнику.

ОСОБА_3 у квітні 2018 рокуподала до Верховного Судукасаційну скаргу, у якійпросить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції. На обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що ухвалою апеляційного суду не встановлено граничного строку для усунення недоліків, а зазначено лише про повернення апеляційної скарги заявнику у випадку неусунення недоліків протягом 10 днів з дня отримання ухвали. ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2. Натомість судова кореспонденція направлялась судом на адресу: АДРЕСА_1, за якою знаходиться Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, про що свідчать відмітки у поштових конвертах, які повернулися без вручення. На переконання заявника, оскільки вона ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху не отримувала, ухвала про повернення скарги підлягає обов'язковому скасуванню.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи.

19 червня 2018 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У § 55 рішення «Kreuz v. Poland» від 19 червня 2001 року, № 28249/95, ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Вимоги до форми та змісту апеляційної скарги встановлені статтею 356

ЦПК України. Так, відповідно до пункту 2 частини другої та пункту 3 частини четвертої цієї статті в апеляційній скарзі мають бути зазначені повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та електронної пошти, офіційна електронна адреса, за наявності, а також додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У частині другій статті 357 ЦПК України визначено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п'яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина шоста статті 357 ЦПК України).

Верховний Суд взяв до уваги, що право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується із обов'язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ у справі «Alimentaria Sanders S. A. v. Spain» від 07 липня 1989 року).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі «Frydlender v. France»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

На переконання Верховного Суду, апеляційний суд безпідставно вимагав від ОСОБА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер і серію паспорта, електронну пошту, у чому реалізував формальний підхід до вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, оскільки за приписами пункту 2 частини другої статті 356 ЦПК України ця інформація зазначається за наявності, отже, не є виключно обов'язковою.

Поряд із цим, за подання апеляційної скарги заявник повинна була сплатити судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Повертаючи апеляційну скаргу заявнику, апеляційний суд помилково вважав врученою копію ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху, оскільки копія ухвали направлялась ОСОБА_3 двічі за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі: АДРЕСА_2, 49050, однак, конверти із копією зазначеної ухвали повернулись на адресу суду апеляційної інстанції із позначкою «за закінченням терміну зберігання».

За приписами частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Цивільним процесуальним законом, як в редакції Закону України

від 18 березня 2004 року № 1618-IV, так і в чинній редакції відповідних статей ЦПК України, передбачається обов'язок суду перевіряти інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача.

На запит Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

ВАДР Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС в Дніпропетровській області надало відповідь про те, що ОСОБА_3 з 28 січня 2010 року є зареєстрованою у м. Дніпропетровськ на АДРЕСА_3 (том 1, а.с.25).

Така ж адреса (з урахуванням виправлень) зазначалась ОСОБА_3 у її апеляційній скарзі на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2017 року.

Згідно із супровідними листами Апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 направлялась копія ухвали від 15 січня 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху за адресою: АДРЕСА_4.

Поза увагою апеляційного суду залишилось те, що за зазначеною адресою знаходиться Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, а поштові конверти повернулись із відмітками «в Індустріальному суді такого немає» (том 2, а.с. 168) - за супровідним листом від 16 січня 2018 року та «за даною адресою не проживає» (том 2, а.с. 171) - за супровідним листом від 08 лютого 2018 року.

На переконання Верховного Суду, ОСОБА_3 не вручено копію ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху у порушення правил статті 272 ЦПК України, а тому відсутні підстави стверджувати, що заявник не усунула недоліки апеляційної скарги у 10-ти денний термін, адже вона не була належним чином повідомлена про їх наявність.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик