Справа № 654/93/17-ц
Провадження №2/654/158/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року Голопристанський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Данилевського М.А.

за участю секретаря Друговин В.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

третя особа Скакун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гола Пристань Херсонської області в залі суду цивільну справу №654/93/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Голопристанської райдержадміністрації Херсонської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 20.01.2017 року звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_1 є бабусею малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьками цієї дитини є ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 Батько дитини ОСОБА_8 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_7 проживає п'ять років з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_9. Мати дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, вже п'ять років сином не цікавиться, матеріально не забезпечує.

На підставі викладеного просила позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Та стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_7.

Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області 21.03.2017 позовні вимоги задоволені: ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно її сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти з ОСОБА_5 на утримання її малолітньої дитини ОСОБА_7

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.08.2017 за заявою ОСОБА_5 заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 21.03.2017 скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Голопристанської районної державної адміністрації Скакун Л.В. підтримали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно її малолітнього сина, просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечувала проти його задоволення. Проти позбавлення її батьківських прав заперечує, просила відмовити у задоволенні позову. Обіцяла змінити своє ставлення до виховання дитини.

Заслухавши позивача, відповідача, їх представників, представника служби у справах дітей, свідків, дослідивши письмові докази, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволені позову в частині позбавлення батьківських прав відповідача слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлені наступні факти та прововідношення сторін.

Згідно свідоцтва про народження (а.с.9) батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження є відповідачка та ОСОБА_8.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов Великокардашинської сільської ради ОСОБА_7, проживає разом з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_9. Хлопчик залишився без батьківського піклування в зв'язку зі смертю батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13). ОСОБА_10 життям сина не цікавиться, матеріально не забезпечує. (а.с. 14).

Відповідно до характеристики, виданої Великокардашинською сільською радою, наданої на громадянку ОСОБА_5, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, але фактично, близько п'яти років не проживає на території сільської ради. Вихованням ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1., не займається. (а.с. 11,12).

Службою у справах дітей районної державної адміністрації було здійснене виїзд на територію с.Мала Кардашинка, 29.08.2016 та перевірено умови проживання родини ОСОБА_7, про, що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов проживання. Під час візиту було встановлено, що ОСОБА_7 проживав разом з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_8, у будинку створені всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. Мати ОСОБА_5 разом із сином не проживає більше трьох років, місце перебування її невідоме. ОСОБА_10 знаходиться повністю на утриманні та вихованні дідуся та бабусі (а.с.15-16).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що відповідачка доводиться їй матір'ю. У 2013 році мати поїхала на заробітки в Росію, а вона залишилася жити разом з батьком та братом - ОСОБА_11 ОСОБА_10. Мати поїхала до Росії на заробітки, бо не було грошей, були борги. У 2016 році батько помер. Коли мати поїхала на заробітки, вона довго не приїздила. Пересилала гроші на харчування. Потім ОСОБА_11 пішла жити до бабусі ОСОБА_12 (ОСОБА_12), оскільки позивачка вигнала її, а ОСОБА_10 залишився жити у позивачки. Зараз мати оплачує їй навчання. Мати висилала гроші, на які купляли речі ОСОБА_10. Позивачка чинила і чинить перешкоди у спілкуванні їй та ОСОБА_13 у спілкуванні з ОСОБА_10. При цьому позивачка повертала гроші, які ОСОБА_12 переказувала їй на утримання ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_14 показала, що близько десяти років знає позивачку та відповідачку. У 2012 році відповідачка поїхала в Росію, оскільки хотіла кращого життя. Після цього двічі приїздила додому. У 2016 році чоловік відповідачки - ОСОБА_8 помер. При спілкуванні по «Скайп» відповідачка говорила свідку, що має намір забрати ОСОБА_10 до себе, але трохи пізніше, оскільки в Москві немає постійного житла та умов. Позивачка та її чоловік всіляко піклуються про ОСОБА_10. Перешкод у спілкуванні з відповідачкою та її родичами не чинять.

Свідок ОСОБА_15 показала, що є сусідкою позивачки, знає сім'ю позивачки та відповідачки. У 2012 році відповідачка поїхала на заробітки до Російської Федерації, З 2013 року відповідачку не бачила. Побачила її у 2017 році. Про дитину відповідачка не піклувалася, про те, що відповідачка допомагала матеріально дитині їй нічого не відомо. Про те, що позивачка чинила перешкоди позивачці у спілкуванні з дитиною їй не відомо. Вихованням ОСОБА_8 ОСОБА_10 після смерті його батька займалася позивачка, оскільки матір дитини - відповідачка перебувала в м. Москва.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що є сусідкою позивачки, знає сім'ю позивачки та відповідачки. Кілька років тому, відповідачка поїхала на заробітки до Російської Федерації, про дитину відповідачка не піклувалася, про те, що відповідачка допомагала матеріально дитині їй нічого не відомо. Про те, що позивачка чинила перешкоди позивачці у спілкуванні з дитиною їй не відомо. Вихованням ОСОБА_8 ОСОБА_10 після смерті його батька займалася позивачка, оскільки матір дитини - відповідачка перебувала в м. Москва. В останнє бачила позивачку у 2017 році. На свята мати подарунків ніяких дитині не дарувала.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що є дочкою позивачки. У 2013 році відповідачка поїхала в м. Москву, за цей час долею дитини не цікавилася, матеріально не допомагала. Спілкуючись з відповідачкою через мережу інтернет по «Скайпу», чула від відповідачки образу на всіх родичів. Будь-яких перешкод відповідачки у спілкуванні з дитиною з боку позивачки не помічала.

Допитана в судовому засіданні як свідок відповідач ОСОБА_5 показала, що у 2012 році за згодою свого чоловіка - ОСОБА_8 поїхала на заробітки до Російської Федерації, оскільки коштів на життя не вистачало, та у зв'язку з необхідністю погашення кредитів. Діти залишилися з чоловіком. Переказувала чоловікові кошти на споживчі цілі та погашення кредитної заборгованості. Двічі приїздила додому, але знов повернулася до м. Москва оскільки необхідні були кошти на навчання старшої доньки - ОСОБА_11 та утримання ОСОБА_10. Переказувала аліменти через свою мати - ОСОБА_12, але позивачка гроші та речі для ОСОБА_10 не приймала. У 2017 році дізналася про судове рішення про позбавлення її батьківських прав. До цього спілкувалася з дитиною через родичів. Зверталася до психолога, який порадив налагоджувати відносини з сином поступово, щоб не травмувати дитину. Не приїздила до дитини протягом 2013 - 2016 років, оскільки заробляла гроші. У 2017 році зверталася до органів опіки, але їй відмовили в надані допомоги.

Свідок ОСОБА_12 показала, що є матір'ю відповідачки. У 2012 році, оскільки існували фінансові проблеми в сім'ї доньки та її чоловіка, наявність непогашених кредитних зобов'язань, відповідачка вирішила поїхати на заробітки до м. Москва. Двічі приїздила у 2013 році додому. Потім повернулася у 2017 році і дізналася про позбавлення її батьківських прав. Під час перебування в м. Москва переказувала кошти на погашення кредитних зобов'язань та на утримання дітей. Позивачка чинила перешкоди свідку у спілкуванні з онукою. Старша онука - ОСОБА_11 з 2015 року проживає у неї, оскільки позивачка вигнала її. Позивачка відмовлялася приймати гроші на утримання Данііла, натомість дозволила придбати йому одяг у перший клас.

Свідок ОСОБА_18 показала, що працювала разом з відповідачкою у лікарні. Приблизно в 2013 році відповідачка поїхала на заробітки до Російської Федерації, оскільки не було коштів для належного утримання сім'ї, наявність кредитів.

Допитана в судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_1 показала, що відповідачка є колишньою дружиною її покійного сина - ОСОБА_8 У 2012 році відповідачка поїхала на заробітки до м. Москва. Двічі приїздила додому у 2013 році. Переказувала кошти сину для утримання дітей. Але з 2014 року кошти переказувати припинила. Переказувала кошти своїй матері - ОСОБА_12, а так давала гроші на власний розсуд. Син позивачки хворів і помер у 2016 році. Діти відповідачки та її син жили у будинку позивачки. Коли помер син позивачки у 2016 році, відповідачка через доньку (ОСОБА_1) повідомила, що влітку приїде забере ОСОБА_10 до себе. Вважає, що відповідачка залишила дитину без піклування без поважних причин, тому вважає, о її потрібно позбавити батьківських прав.

Сторони дійшли згоди, що допит малолітнього ОСОБА_1 ОСОБА_10 є недоцільним, оскільки це може нанести психологічну травму дитині, з чим погодився і представник служби у справах дітей.

Враховуючи, що предметом спору є позбавлення батьківських прав відповідача, з урахуванням малолітнього віку ОСОБА_1 ОСОБА_10, а також те, що дитина у цьому віці не може усвідомлювати юридичні наслідки позбавлення батьківських прав його матері, суд вважає за недоцільне проводити допит ОСОБА_1 ОСОБА_10.

Відповідно до наданих суду квитанцій про переказ грошових коштів на утримання дітей ОСОБА_5 перерахувала з 2015-2016 роки кошти в сумі 6593,60грн. (а.с. 72-74, 140).

Також згідно квитанції ОСОБА_5, сплатила аліменти на суму 1530,00грн (а.с.140).

Згідно трудового договору ОСОБА_5 найняла на роботу няню ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_4, для догляду за дитиною ( а.с.80-85).

Згідно довідки розрахунку по виконавчому провадженню №654/3919/14-ц, виданому 20.10.2014 Голопристанським районним судом про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 на утримання дітей ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_11 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1., за період з 26.09.2014 по 27.07.2017 виникла заборгованість в розмірі 29048,30грн. (а.с.102-103).

Згідно довідки розрахунку по виконавчому провадженню №654/3919/14-ц, виданому 20.10.2014 Голопристанським районним судом про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 на утримання дітей ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_11 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1., за період з 26.09.2014 по 31.01.2018 виникла заборгованість в розмірі 19828,42грн. (а.с.142-143), тобто заборгованість зменшено.

В матеріалах справи міститься консультація лікаря психолога відносно дитини, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 123).

Згідно довідки ОСОБА_7 є відвідувачем курсів англійської мови та відвідує заняття тричі на тиждень з оплатою 350 грн. на місяць (а.с. 139).

Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 11.05.2017 №240 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7., призначено опікуном над малолітньою дитиною, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.141).

В матеріалах справи міститься висновок практичного психолога ОСОБА_20, відносно ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1., згідно якого ніяких симптомів, синдромів, депресії чи інших патологічних станів, аномальної поведінки у ОСОБА_7 не виявлено. Хлопчик знаходиться в достатньо стабільному стані, але емоційні потрясіння все ж таки присутні. він хоче спокійного життя поряд з бабусею та дідусем, бути захищеним, мати усі умови для розвитку своєї особистості. Відсутність матері позначилася на психічному та емоційному стані дитини, рівень тривожності у ОСОБА_10 вище середнього через складну ситуацію в родині та недостатньої уваги з боку матері. Хлопчик, на цей час, має стійке бажання жити з бабусею та дідусем, не хоче ніяких змін, не хоче міняти місце проживання, країну, родину. Якщо мати хоче відновити втрачену довіру свого сина, це треба робити поступово, відновлюючи і психологічну, і матеріальну присутність матері в житті дитини. Спілкування потрібно відновлювати не нав'язливо, спочатку один, два рази на місяць, через телефонні дзвінки, подарунки. На даний час, така поступова форма спілкування з мамою, буде мати найменший для дитини ризик ускладнення внаслідок стресових факторів (а.с.145-146).

Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку суд приходить до наступного.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Сам факт звернення відповідача до суду з заявою про скасування заочного рішення, особисте прибуття в судові засідання з Російської Федерації, свідчить про наявність бажання у матері приймати учать у вихованні дитини.

При цьому суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною, батьками та бабусею склались таким чином, що дитина протягом останніх чотирьох років проживає разом з бабусею та дідусем, а тому в даній ситуації судом враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім'ї (включаючи біологічних батьків та бабусі) (стаття 5 Конвенції про права дитини).

Зокрема, в даному випадку відмова у позбавленні батьківських прав не призведе до відібрання дитини у позивача, оскільки вона з ним проживає протягом тривалого часу, Тобто, відмова в позбавленні батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір'ю, дідусем, бабою та дитиною.

З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, суд розуміє, що таке розлучення має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Зокрема судом враховано, що дідусь та баба дитини є особами похилого віку, а тому в подальшому, в разі позбавлення батьківських прав відповідачки та втрати юридичного зв'язку матері з дитиною, призведе до того, що фактично дитина залишиться сиротою, що, на думку суду, жодним чином, не може відповідати інтересам дитини.

Про те, що мати дитини виявляє інтерес до неї та її виховання свідчить навіть твердження позивача та органу опіки, що в подальшому відповідач має можливість звернутися з позовом про поновлення батьківських прав. Натомість, на думку суду, таке маніпулювання не відповідає інтересам дитини, які є найвищим пріоритетом при розгляді справ зазначеної категорії.

Справи про позбавлення батьківських прав мають вирішуватися з дотриманням гарантій, встановлених ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 р. у справі "Савіни проти України" наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках.

Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків. Також позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав (з урахуванням факту смерті батька дитини).

Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов до висновку, що позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1., не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов'язків. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачу необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дитини з урахуванням висновків психолога та служби у справах дітей.

Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, винесення заочного рішення по справі, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та більш активної участі матері у вихованні дитини.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи те, що позивача, згідно з рішенням Голопристанської районної державної адміністрації №240 від 11.05.2017, призначено опікуном малолітнього ОСОБА_7, який проживає разом з позивачкою, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення аліментів з відповідачки на користь позивачки на утримання малолітнього ОСОБА_7.

Керуючись ст. ст. 164, 165, 180, 181, 182 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) аліменти на утримання її підопічного ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини.

Попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган служби у справах дітей Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області контроль за виконанням ОСОБА_5 батьківських обов'язків.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 07 березня 2018 року.

Суддя М. А. Данилевський