Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 308/22148/13-ц

провадження № 61-4768св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2015 року у складі судді Леміша О. М. та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13 січня 2016 року у складі колегії суддів: Ігнатюка Б. Ю., Куштана Б. П., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпунктів 4, 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про захист прав споживача та визнання неправомірними дій щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки, терміном дії

на 364 дні на суму в розмірі 10 000 грн.

Станом на 07 серпня 2013 року від ПАТ «Дельта Банк» позивачу надсилаються СМС-повідомлення про необхідність продовжувати сплачувати кредит на вищевказану суму. Крім того, 02 серпня 2013 року їй надійшло нове СМС-повідомлення про те, що банком збільшено ліміт за даною карткою на суму в розмірі 12 000 грн.

Також позивач вказувала, що дану послугу щодо збільшення ліміту картки вона не замовляла, і взагалі не згодна з такою послугою та відмовляється від неї. У зв'язку з цим, 07 серпня 2013 року ОСОБА_1 подала до ПАТ «Дельта Банк» заяву про надання повної роздруківки всіх внесених платежів за даним договором з моменту його укладення до теперішнього часу, де просила вказати чи змінювалися банком відсотки за кредитом, дату їх зміни, причини та розмір їх збільшення, на що банк надав відповідь, що умовами договору передбачено таке збільшення без її погодження.

На підставі вищевказаного ОСОБА_1 просила суд визнати дії

ПАТ «Дельта Банк» щодо зміни в односторонньому порядку умов договору від 09 червня 2011 року та збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, нарахування до сплати безпідставних коштів незаконними; заборонити банку вчиняти такі дії у подальшому.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 12 лютого 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 08 квітня 2014 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 12 лютого 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 02 липня 2014 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 08 квітня 2014 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 05 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії ПАТ «Дельта Банк» відносно зміни в односторонньому порядку умов договору кредиту від 09 червня 2011 року та збільшення відсоткової ставки, а також нарахування до сплати безпідставних коштів, неправомірними.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зміна договору допускається в односторонньому порядку, якщо це встановлено договором. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Оскільки позивачу про зміну будь-яких умов договору не було відомо, тому вона має право на захист своїх порушених прав як споживач банківських послуг.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 25 березня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2015 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 25 березня 2015 року скасовано, справу передано до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 13 січня

2016 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2015 року в частині задоволення позову змінено, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії ПАТ «Дельта Банк» про збільшення ліміту кредитної лінії ОСОБА_1 у 12 000 грн за кредитним договором від 09 червня

2011 року, а також у частині збільшення відсотків, незаконними.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що дії банку про збільшення кредитної лінії в односторонньому порядку є такими, що не відповідають вимогам договору, оскільки позивач послугу щодо збільшення ліміту на картці не замовляла, і відповідно до умов договору взагалі не була згодна з такою послугою, про що вказала у заяві до банку.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що, підписуючи кредитний договір, позивач погодилась з усіма умовами договору, в тому числі як із порядком отримання та повернення кредитних коштів, так і зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами. Крім того, позивач не довела належними та допустимими доказами, як дії банку суперечать умовам оспорюваного договору та нормам чинного законодавства. Тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

01 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди встановили, що 09 червня 2011 року між ОСОБА_1 та

ПАТ «Дельта Банк» укладений договір на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки, терміном дії

на 364 дні на суму в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до пункту 1.3 договору банк надає клієнту кредит шляхом відкриття клієнту відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100 000 грн та на день укладання цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 10 000 грн. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно. Перегляд та/або зміна ліміту кредитної лінії/загального розміру кредитної лінії здійснюється у відповідності до внутрішніх процедур банку та умов цього договору. Банк самостійно може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії та/або загальний розмір кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода до договору про зміну ліміту кредитної лінії/загального розміру кредитної лінії сторонами не складається. Інформація щодо зміни ліміту кредитної лінії та строків уведення в дію зазначаються клієнту у щомісячній виписці та/або текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону клієнта.

Згідно з пунктом 1.4 договору, у випадку, якщо клієнт не погодиться зі зміною ліміту кредитної лінії, про яку він був повідомлений у порядку та способом, встановленому пунктом 1.3 цього договору, він зобов'язаний не пізніше 10 календарних днів після інформування його про зміну ліміту кредитної лінії/загального розміру кредитної лінії, повідомити про це банк шляхом надання письмової заяви клієнта. У разі, якщо банк у зазначений в цьому пункті договору строк, не отримає відповідного письмового повідомлення, новий ліміт кредитної лінії/загальний розмір кредитної лінії вважаються погодженими клієнтом.

Пунктом 1.5 договору передбачено, що кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод до цього договору.

Однак ОСОБА_1 на телефон продовжували надходити

СМС-повідомлення про необхідність продовжувати сплачувати кредитну суму, а 02 серпня 2013 року надійшло нове СМС-повідомлення про те, що банк збільшив ліміт за її кредитною карткою на суму в розмірі 12 000 грн.

Звертаючись з позовом, позивач вказувала, що строк дії договору закінчився, згоди на продовження договору та збільшення ліміту кредитної лінії вона не надавала.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 зазначила, що оскільки дану послугу щодо збільшення ліміту картки позивач не замовляла, і відповідно до пункту 1.4 вищевказаного договору взагалі не була згодна з такою послугою, 07 серпня 2013 року вона звернулася до

ПАТ «Дельта Банк» із заявою про відмову від розширення ліміту та збільшення суми до 12 000 грн та про надання їй повної роздруківки всіх внесених нею платежів за даним договором з моменту його укладення до теперішнього часу, де просила вказати, чи змінювалися банком відсотки за кредитом.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з відповіді банку

від 16 листопада 2013 року, борг ОСОБА_1 станом на 16 листопада 2013 року складає 5 034,65 грн.

Крім того, позивачу неодноразово (до вересня 2013 року) надсилались повідомлення про сплату боргу. Проте, графік погашення кредиту позивачу надано не було, так само як і до матеріалів справи банком він не наданий.

Також, суди встановили, що 10 жовтня 2013 року ОСОБА_1 отримала листа від ПАТ «Дельта Банк», де вказано, що банк з 04 січня 2012 року в односторонньому порядку збільшив позивачу відсотки за користування кредитом, проте, не попередив про це позивача, інший договір не уклав, графік погашення кредиту не надав.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами першою, третьої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частиною четвертою статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Отже, врахувавши, вищенаведені обставини, встановлені судами, дії банку щодо нарахування боргу позивачу є неправомірними, як і збільшення ліміту кредитної лінії.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та визнавши незаконними дії ПАТ «Дельта Банк» про збільшення ліміту кредитної лінії та збільшення відсотків, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини четвертої статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам заборонено в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки.

Встановивши, що було порушено умови пункту 1.4 договору

від 09 червня 2011 року щодо збільшення ліміту кредитної лінії та в порушення статті 1056-1 ЦК України збільшено відсотки за його користування, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги щодо правомірності збільшення ліміту кредитної лінії, відсотків за користування коштами були розглянуті судами, мотивовано спростовані посиланням на відповідні докази, що містяться у матеріалах справи.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказані судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 05 лютого 2015 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська