Справа 206/4423/18
Провадження 2/206/1277/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року в залі суду в м.Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Дніпропетровській області, про визнання права власності на ? частину житлового будинку, визнання прав забудовника в порядку спадкування за законом,

за участі представників:

позивача ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6,

в с т а н о в и в:

07 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, в якому просить визнати за нею у порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, померлого 18 листопада 2017 року, право забудовника 1/6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Дубінінська, 40 з правом передачі (отримання) в експлуатацію житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Дубінінська, 40 та отримання на її ім'я документів, які посвідчують право власності з правом реєстрації такого права. Визнати за неповнолітнім, ОСОБА_2, 24 грудня 2002р.н., у порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, померлого 18 листопада 2017 року, право забудовника 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Дубінінська, 40 з правом передачі (отримання) в експлуатацію житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Дубінінська, 40 та отримання на його ім'я документів, які посвідчують право власності з правом реєстрації такого права. Визнати за нею право власності на ? частину самочинно збудованого житлового будинку № 40 по вулиці Дубінінська у м. Дніпро (а.с.2-11).

ОСОБА_8 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

06 липня 2002 року, позивач ОСОБА_1, уклала шлюб з ОСОБА_7. У шлюбі у них народився син: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 лютого 2008 року виданого та посвідченого державним нотаріусом Восьмої ДДНК та Договору поділу спадкового майна від 27 лютого 2009 року виданого та посвідченого приватним нотаріусом ДМНО, ОСОБА_9, її свекруха (мати чоловіка), відповідач по справі, ОСОБА_3, отримала після смерті батьків спадкове майно: ? частку домоволодіння, що знаходиться у м. Дніпрі, вул. Дубінінська, буд. 40, земельна ділянка площею 1000кв.м., розташованої на території Самарського району вул. Дубінінська, буд. 40 та переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (загальнодержавний кадастровий номер: :09:060:0007). В ? (одну другу) частку домоволодіння входила окремо огороджена земельна ділянка 1000кв.м. та житловий будинок 1957 року побудови. На іншій ? частині домоволодіння, що перейшла у порядку спадкування за законом сестрі відповідача третій особі, ОСОБА_4, побудов немає. На час прийняття спадщини, це домоволодіння складалося: житловий, шл.бетон, будинок А-1, загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.; літня кухня Б саман; убиральня Л метал.дощ.; погріб Г глинобитні; душ Ж метал.; гараж (тимчас.) З метал.; навіс И залізо; сарай (тимчас.) М дощ.; споруди К1, № 1-10, І-ІІІ; сарай (тимчас.) Н дер.; навіс О; убиральня П дер. Навесні 2008 року, відповідач, ОСОБА_3, запропонувала їй та її чоловікові, ОСОБА_7, як подружжю, замість старого житлового будинку, який вона отримала у порядку спадкування за законом та який вже був вітхий й підлягав знесенню, здійснити будівництво нового житлового будинку для їх проживання. Щодо оформлення права власності на новостворений житловий будинок, ОСОБА_3 повідомила, що одразу, при першій же необхідності посприяє в оформленні та реєстрації права власності на даний будинок та подальшим вічуженням на їх користь. Вони погодилися одразу. Відносини між нею та відповідачем завжди були гарні та довірливі. У підтвердження майбутніх намірів, відповідач передала їй оригінали всіх правовстановлюючих документів на будинок. А після реєстрації права власності у порядку спадкування на земельну ділянку у 2012 році, передала оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 340342. Дані документи й досі зберігаються у неї. Після початку будівництва, за рекомендацією юриста, відповідач, ОСОБА_3, як власник земельної ділянки, 19.09.2008 року отримала Рішення Виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради № 683 про дозвіл на будівництво житлової прибудови розміром 6,0 х 9,20 м з внутрішній переобладнанням в будинку А-1 (згідно проекту) у домоволодінні по вул. Дубінінській № 40. Навесні 2008 році, вона та її чоловік, ОСОБА_7, розпочали будівництво нового житлового будинку на земельній ділянці, що була надана їм за усною домовленістю з ОСОБА_3. У 2011 році ними було закінчено будівництво житлового будинку (без внутрішніх робіт), загальної площі основи забудови 118,4 кв.м., загальною площею приміщень 89,8 кв.м., навісу 27,5 кв.м., гаражу 43 кв.м., тераси 9,4 кв.м. У 2012 році, ними було розпочато внутрішні роботи будинку. На будівництво ними було потрачено близька 50 000 долларів США. У звязку з тим, що вона разом з дитиною була вимушена у грудні 2017 року в поспіху покинути житловий будинок, насьогодення збереглася лише частина чеків та квитанцій на придбання будівельних матеріалів. Майже всі будівельні матеріали були з доставкою на адресу, вул. Дубінінська, 40 м. Дніпропетровськ на імя її чоловіка «Бугрименко Женя», або «Бугрименко Євген». Крім того, нею та чоловіком у дворі житлового будинку було викладено тратуарну плитку, встановлена капітальна огорожа. Після проведення 27.06.2018 року технічної інвентаризації житлового будинку № 40 по вул. Дубінінській у м. Дніпро, був виданий технічний паспорт, з якого вбачається, що житловий будинок має розміри: загальної площі основи забудови 118,4 кв.м., загальною площею приміщень 89,8 кв.м. житловою 52,7 кв.м., навісу 27,5 кв.м., гаражу 43 кв.м., тераси 9,4 кв.м. Після закінчення будівництва ними було придбано нові меблі, побутова техніка, штори та ін.

Відповідач, ОСОБА_3, участі у будівництві житлового будинку та інших споруд не приймала. 18 листопада 2017 року, її чоловк, ОСОБА_7, у віці 36 років. Після поховань, вона разом з сином залишилася проживати в будинку. Відповідач, повідомила, щоб вона не хвилювалася з приводу житла, вона подарує побудований ними будинок їй та своєму онуку ОСОБА_2. Через деякий час, відповідач ОСОБА_3, змінила свою думку, та повідомила, що вона має намір переїхати до їх будинку, а взамін запропонувала їй переїхати до її квартири за адресою: АДРЕСА_1. Також повідомила, що має намір подарувати дану квартиру їй та онуку замість будинку. Вона з дитиною була вимушена переїхати до квартири у якій і проживає й на сьогодення. Дана квартира належить відповідачу, ОСОБА_3, сину відповідача ОСОБА_10 та її покійному чоловіку, ОСОБА_7 по 1/3 частині на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Після смерті ОСОБА_7, відкрилася спадщина у тому числі й на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2. Вона, як спадкоємець за законом першої черги та її син, ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги, звернулися до Державного нотаріуса у вставнолені законодавством строки з відповідною заявою про прийняття спадщини. Відповідач, ОСОБА_3, для підтвердження своїх намірів щодо дорування нею та її сином, ОСОБА_10 квартири АДРЕСА_2, відмовилися від прийняття спадщини на користь її сина, ОСОБА_2. В травні 2018 року, відповідач, ОСОБА_3, повідомила, що поки що не має наміру дарувати частки квартири. На сьогодення вона та її неповнолітній син ОСОБА_11, залишилася без житла. Вважає, що діями відповідача порушуються, як її права так й права її неповнолітнього сина. Відповідно до Технічного висновку будівельного експерта, технічний стан основних несучих та огороджувальних конструкцій, елементів та інженерних мереж житлової прибудови (літ. А1-1) до індивідуального житлового будинку (літ. А-1) у складі домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вулиця Дубінінська, буд. № 40 (Самарський район), по граничному стану характеризується як «нормальний, придатний до експлуатації, II-га категорія граничних станів». Таким чином, відповідно до норм діючого законодавтсво, вона, як особа, яка здійснила самочинне будівництво, що відповідає вимогам ДБН, на земельній ділянці, що була надана їй та її чоловікові власником земельної ділянки для забудови, має цілком повне право на визнання права власності на самочинне будівництво на підставі ст. 376 ЦК України на ? частину житлового будинку № 40 по вул. Дубінінській у м. Дніпро. Що стосується іншої ? частини житлового будинку № 40 по вул. Дубінінській у м. Дніпро: нею та її неповнолітнім сином у встановлений законодавством строк було подані заяви до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після ОСОБА_7. Відповідач, ОСОБА_3, у встановлений законодавством строк звернулася до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори із завою про відмову від прийняття спадщини на користь неповнолітнього ОСОБА_2. З огляду на вищезазначене вражає, що у неї та її неповнолітнього сина виникли права та обов'язки забудовника ОСОБА_7 на ? частину житлового будинку з правом отримання право власності на ? частину житлового будинку, оскільки вони є єдиними спадкоємцями за законом і спору щодо спадщини. Таким чином, оскільки спадкодавець ОСОБА_7 був забудовником ? частини житлового будинку, то у неї виникає право (з урахуванням відмови відповідача від прийняття спадщини на користь сина) на визнання забудовником 1/6 частини житлового будинку, й у сина, ОСОБА_2 на 1/3 частину відповідно.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач ОСОБА_3 надала письмовий відзив на позовну заяву, за змістом якої, остання вважала вимоги позивача необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Позивачка стверджує, що нею було запропоновано їй та покійному сину здійснити будівництво нового житлового будинку за адресою: м.Дніпро, вул Дубінінська буд. 40, замість старого. Дане твердження позивачка обґрунтовує відповідними доказами, адже у відповідності до частини 1 статті 81 Цивільн процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які в посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже у відповідності до вищезазначеного її слова, зафіксовані у тексті позови заяви, не можуть бути доведені. Обставина зазначена позивачкою є неправдою, адже вона ніколи не пропонува лише їй та покійному синові будувати будинок, так як окрім покійного сина вона має ще одного сина ОСОБА_10. Вона зазначала обом її синам, що будинок, що знаходився за адресою м.Дніпро, вул Дубінінська, 40 та належав їй та її сестрі - ОСОБА_4 в рівних частках, підлягає ремонту та явному покращенню з метою її можливого подальшого там проживання. Вони дійшли згоди, що було б доцільне переробити частину будинку. Вона та третя особа - ОСОБА_4 погодилися на переобладнання будинку. Але жодних документів, як стверджує позивачка у 2012 році вона їй не передавала. Дані документи позивачка отримала від неї вже після смерті сина, коли вона перебуваючи у стресі і, не розуміючи справжніх мотивів позивачки, передала їх їй на її прохання. Окрім того кошти на переобладнання було надано нею: ці гроші були отримано після смерті батька її чоловіка, якісь суми було надано нею та третьою особою по справі. Крім того, її син, ОСОБА_7, жодного дня з 1998 року офіційно не був працевлаштований. Зазначає, що в акті, поданому позивачем, де міститься підписи осіб, які ні би то підтверджують ту обставину, що її померлий син самотужки будував будинок, не відповідає дійсності. Дійсно він допомагав у будівництві. Розуміючи, що без дозволу відповідних органів здійснювати переобладнання неможливо, нею, з дозволу ОСОБА_4, було складено заяву про прохання дозволити будівництво житлової прибудови, такий дозвіл було надано відповідним органом. Всі документи, що подавалися для оформлення дозволу та саме Рішення видано на відповідача по справі. Окрім того земельна ділянка, що знаходиться під житловим будинком належить відповідачу на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку. Зважаючи на вищенаведене необхідно зробити висновок, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно набуваютьспадкоємці осіб, які здійснили це будівництво. В обґрунтування своїх доводів, щодо її участі у будівництві в якості доказів позивач надає копії чеків та накладних на загальну суму 59 570,5 гривень. При цьому вона ж сама і стверджує, що на будівництво було витрачено 50 000,00 доларів США. Тобто суму в розмірі 50 000,00 доларів США позивачка довести не може. Крім того, позивачка ж сама зазначає, що у 2011 році було закінчено будівництво житлового будинку. Наступним, що підтверджує той факт, що позивач вводить суд в оману стосовно обставин справи є надання 10 накладних та одного чеку на суму 32 770,00 починаючи 2012 року. Тобто з 59 570,5 гривень 32 770,00 гривень було витрачено після 2012 року. Все це свідчить про той факт, що вона не має жодних доказів єдиної участі покійного сина -ОСОБА_7 та позивачки у будівництві будинку, що є предметом спору. Окрім того позивачка у тексті своєї позовної заяви, зазначає, що вона відмовилася від своєї частки в спадщині, що відкрилася після смерті сина у вигляді частини квартири за адресою: м.Дніпро, вул 20 річчя Перемогт 43, кв. 28 на користь онука. Позивачка зазначила, що нібито, вона обіцяла подарувати цю квартиру їй у власність. При цьому позивач зазначає, що інші 2/3 належать відповідачу та її другому синові. Взагалі не зрозуміло: як вона б могла пообіцяти подарувати квартиру, що не належить їй на праві власності одноособово. Окрім того у неї є ще один онук ОСОБА_12 (ІНФОРМАЦІЯ_2), батьком якого є ОСОБА_10 (її другий син і власник частини квартири, що вона нібито обіцяла подарувати). І в них не має жодного іншого житла, окрім квартири за адресою: АДРЕСА_3. Позивачем було самовільно замінено замки на вхідних дверях вищезазначеної квартири, що призводить до того, що вона та її молодший син на сьогодні позбавлені права вільно користуватись своїм майном в супереч нормам діючого законодавства (а.с.107-109).

Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат ОСОБА_13 в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову, з підстав викладених у ньому.

Позивач пояснила, що у 2008 року відповідач запропонувала їй з чоловіком побудувати будинок, оскільки у них не було власного житла, тривалий час мешкали з відповідачем, а потім у найманій квартирі. З 2009 року вони почали будівництво будинку. Будувала вона з чоловіком своїми силами, з залученням робітників. Сплачували за все вони особисто. Їй коштами допомагала її бабуся. Будинок будували понад пять років. Коли вони питали відповідача про оформлення документів, остання запевняла, що їх чіпати ніхто не буде. У 2011 році вона з чоловіком і сином переїхали у будинок. У 2017 році, після смерті чоловіка їй запропонували переселитися до квартири відповідача та переписати квартиру на її неповнолітнього сина. Відповідач зі своїм другим сином переїхали до будинку. Але ніхто документи не оформив, а потім відповідач передумала. У неї не має письмових підтверджень щодо домовленостей з відповідачем. Все було в усній формі. Відповідач не приймала участі у будівництві будинку.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник за довіреністю від 08.08.2018 року ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову і просили відмовити.

Відповідач пояснила, що після весілля син і його дружина (позивач) мешкали у неї, потім у найманій квартирі. Коли помер її батько, то їй з сестрою залишилася спадина до якої входив будинок по вулиці Дубінінська, 40 і земельна ділянка. Вони вирішили добудувати будинок на цій території. Будинок будували всі разом для родини. Її сини допомогали у будівництві, грошей за це не брали. Коли помер її син, приїхала позивач до неї і сказала, що не може мешкати у цьому будинку і тоді вони помінялися. Позивач переїхала жити у квартиру, а вона в будинок. Від спадщини вона відмовилася на користь онука, оскільки попросила позивач. У неї не має чеків та квитанцій, які вони витрачали на будівництво. ? частина будинку належить їй, а інша її сестрі (третій особі).

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Пояснила, що будинок це спадщина її з відповідачем, після смерті батька. Будинок купували вона з чоловіком і її батько. Їй належить ? частина будинку. ОСОБА_14 з позивачем на будівництво прибудови вона не надавала та вони і не питали. Прибудову будувала її сестра, відповідач по справі. Покійний чоловік позивача допомагав матері у будівництві.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

08.08.2018 ухвалою судді по даній справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання, витребувано докази (а.с.74).

22 серпня 2018 року, 14 вересня 2018 року, 03 жовтня 2018 року третьою особою Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою подано до суду заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності (а.с.77, 117, 128).

Ухвалою судді від 08 жовтня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.133).

Під час розгляду справи судом розглянуто клопотання/заяви, заслухано пояснення та заперечення сторін та їх представників, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, допитано свідків.

03 грудня 2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

06 липня 2002 року, позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 164847 від 06 липня 2002 року, актовий запис № 173 (а.с.14).

ОСОБА_1 і ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 196524 від 22 січня 2003 року, актовий запис № 42 (а.с.15).

18 листопада 2017 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 779075 від 18 листопада 2017 року (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 лютого 2008 року, виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 є власником ? частки майна ОСОБА_15, який помер 15 лютого 2007 року. Спадкове майно, на яке в указаній частці видано свідоцтво, складається з: домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Дубінінська, будинок 40, та розташоване на земельній ділянці площею 2140кв.м (у приватній власності). В цілому це домоволодіння складається з: житловий, шл.бетон, будинок А-1, загальною площею 56,4кв.м, житловою площею 32,5кв.м, літня кухня Б саман, убиральня Л метал.дощ., погріб Г глинобитні, душ Ж метал., гараж (тимчас.) З метал., навіс И залізо, сарай (тимчас.) М дощ., споруди № К1, 1-10, І-ІІІ, сарай (тимчас.) Н дер., навіс О, убиральня П дер.; земельної ділянки площею 1000кв.м, розташованої на території Самарського району, м. Дніпропетровська, вул. Дубінінська, будинок 40, та переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; земельної ділянки площею 1140кв.м., розташованої на території Самарського району, м. Дніпропетровська, вул. Дубінінська, будинок 40 та переданої для ведення особистого підсобного господарства (а.с.17).

У відповідності до договору від 27 лютого 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 було поділено спадкове майно між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а саме: у власність ОСОБА_3 перейшло: ? частка домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Дубінінська, будинок 40; земельна ділянка площею 1000кв.м, розташована на території Самарського району, м. Дніпропетровська, вул. Дубінінська, будинок 40, та переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ДП № 039845, загальнодержавний кадастровий номер: :09:060:007) (84511003)); грошові внески з відповідними відсотками та компенсаціями. У власність ОСОБА_4 перейшло: ? частка домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Дубінінська, будинок 40; земельна ділянка площею 1140кв.м. розташована на території Самарського району, м. Дніпропетровська, вул. Дубінінська, будинок 40, та переданої для ведення особистого підсобного господарства; прості іменні акції (а.с.18).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 17.03.2008 року право приватної власності на ? частину домоволодіння по вулиці Дубінінська, буд. 40 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.19).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний житловий будинок) 40 по вулиці Дубінінська виготовленого станом на 05.12.2007 року домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами складалося: житловий, шл.бетон, будинок А-1, загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м., допоміжна 23,9 кв.м; літня кухня Б саман; убиральня Л метал.дощ.; погріб Г глинобитні; душ Ж метал.; гараж (тимчас.) З метал.; навіс И залізо; сарай (тимчас.) М дощ.; споруди К1, № 1-10, І-ІІІ; сарай (тимчас.) Н дер.; навіс О; убиральня П дер. (а.с.20-22).

Відповідно до державного акта серії ЯК № 340342 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1000га, що розташована по вулиці Дубінінська, 40 на території Самарського району м. Дніпропетровська на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.02.2008 року № 3-516; договору від 27.02.2009 № 304, цільове призначення: обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.23).

Згідно акту-висновку Відділу у справах будівництва та архітектури Виконкому Самарської районної у м. Дніпропетровську ради від 22 серпня 2008 року на земельній ділянці № 40 по вулиці Дубінінській, яка належить ОСОБА_3 можливе будівництво житлової прибудови з внутрішнім переобладнанням у житловому будинку (згідно проекту) (а.с.25-26).

Рішенням Виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради від 19.09.2008 № 683 дозволено ОСОБА_3 будівництво житлової прибудови розміром 6,0Х9,20 м з внутрішнім переобладнанням в будинку А-1 (згідно проекту) у домоволодінні по вулиці Дубінінській № 40. Зобовязано ОСОБА_3: погодити проект у завідувача відділу у справах архітектури та будівництва районної у місті ради; одержати дозвіл на виконання будівельних робіт в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області. Власникам після завершення будівництва звернутися до комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» для внесення та реєстрації змін у технічну документацію на належну їй частку домоволодіння згідно з цим рішенням (а.с.24).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний житловий будинок) 40 по вулиці Дубінінська виготовленого станом на 27 червня 2018 року видно, що будинок, господарські будівлі та споруди складаються: житловий будинок А-1 1957р. площею 58,6кв.м, А1-1 прибудова 2011р. площею 59,8кв.м, а-1 тераса 2011р. площею 9,4кв.м, Б літня кухня 1950р. площею 19,9кв.м, Р гараж 2011р. площею 43,0кв.м, С навіс 2011р. 27,5кв.м, №1-3,1 споруди: огорожа, ворота, хвіртка, замощення (а.с.27-29).

Відповідно до технічного висновку ФОП «ОСОБА_16О.» технічний стан основних несучих та огороджувальних конструкцій і елементів та інженерних мереж житлової прибудови (літ. А1-1) до індивідуального житлового будинку (літ. А-1) у складі домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вулиця Дубінінська, буд. 40 (Самарський район) о граничному стану характеризується, як «нормальний, придатний до експлуатації, ІІ-га категорія граничних станів». Роботи по зведенню прибудови (літ. А1-1) до індивідуального житлового будинку (літ. А-1) виконані з додержанням діючих вимог Держаних будівельних, санітарних, екологічних та протипожежних норм та правил (а.с.30-35).

На підтвердження будівництва житлового будинку позивачем ОСОБА_1 та її покійним чоловіком ОСОБА_7 позивачем надано копії товарних чеків та накладних на купівлю будівельних матеріалів, побутової техніки, сантехніки тощо на імя ОСОБА_7 за період з 2008-2012рр., серед яких чотири накладні станом на період будівництва до 2011р., всі інші датовані з 2012р., а також акт від 07 червня 2018 року сусідів, підписи, яких завірені головою «Територіальної ради самоорганізації населення житлового масиву ЧАПЛІ» (а.с.38-50, 64).

З акту від 27 серпня 2018 року підписаного сусідами будинку 40 по вулиці Дубінінська будівництво будинку здійснювалося власником ОСОБА_3, робітниками, що залучалися та її синами, як допомога матері ОСОБА_10 і ОСОБА_7, які постійно знаходилися там і допомагали (а.с.141).

Та обставина, що ОСОБА_7 допомагав у будівництві прибудови відповідачем визнається.

На підтвердження проживання позивача з сімєю по вул. Дубінінська, буд. 40 в м. Дніпро позивачем надано копії квитанцій зі сплати комунальних послуг за 2016-2017рр. та копія відповіді Комунального закладу освіти навчально-виховне обєднання № 136 від 27 липня 2018р. Зазначені обставини, проживання позивача з сімєю в будинку, відповідачем не заперечуються (а.с.51-59, 63).

23 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 зверталася з заявою до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Дніпропетровській області, в якій просить прийняти житловий будинок № 40 по вулиці Дубінінській у м. Дніпро до експлуатації (а.с.62).

Листом від 22 серпня 2018 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради було розглянуто звернення ОСОБА_1 та розяснено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів згідно Постанови КМУ № 461 від 13.04.2011р. Зазначено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію відповідно до порядку (а.с.130).

На виконання ухвали суду третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора надала копію спадкової справи після ОСОБА_7, який помер 18 листопада 2017 року (а.с.77-89).

З цієї спадкової справи видно, що з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулася ОСОБА_1. ОСОБА_3 подала заяву про відмову від прийняття належної їй за законом частки у спадщині , що залишилася після смерті її сина.

Також допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_21 приймав участь у будівництві будинку, дозвіл будувати йому дала мати. Будинок допомагав будувати і брат ОСОБА_21 і інші люди. Земельна ділянка належить матері ОСОБА_22. Будівництво почалося в 2008 році по 2011р. В будинку жив ОСОБА_21 з дружиною ОСОБА_20 і їх сином. ОСОБА_22 казав, що будинок залишиться йому за домовленістю з родичами. Особисто ніхто не бачив хто розраховувався за матеріали, але багато матеріалів замовляв ОСОБА_21.

Допитані свідки зі сторони відповідача ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_24 пояснили, що будинок належав батьку відповідача і був придатним до життя капітальний. Після смерті батька відповідача у 2008 році сімєю вирішили прибудувати добудову до будинку. У квітні 2008 року почали будівництво. В будівництві приймали участь усі. Батько ОСОБА_25 і ОСОБА_21 давав кошти, оскільки продав будинок своїх батьків. Будував, як ОСОБА_21 так і ОСОБА_10, будували для матері. Відповідач всіх годувала, коли працювали. По звершенню будівництва вирішили, що до будинку переїде жити ОСОБА_21 з родиною, оскільки вони не мали житла і жили у найманій квартирі. За період будівництва позивач також приїжджала до будинку, але не часто. ОСОБА_22 казав, що батьки позивача допомагали купувати меблі. ОСОБА_14 на будівництво відповідач отримала після того, як залили фундамент.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу мають право на спадкування за законом діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до вимог п.1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )», положення статті 376 ЦК поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами.

Згідно із постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» від 30 березня 2012 року № 6 (далі Постанова) право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (стаття 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК України) або з інших передбачених законом підстав.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об'єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Отже, законом встановлена презумпція порушення прав інших осіб та наявність істотних порушень будівельних норм при самочинному будівництві, які мають бути спростовані при судовому розгляді в разі визнання права власності на самочинну забудову.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Саме до таких правових висновків щодо застосування статей 331, 376 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постанові від 28 січня 2015 року (справа № 6-225цс14), Верховний Суд України у постанові від 2 грудня 2015 року (справа № 6-1328цс15), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 березня 2018 року (справа № 509/1784/17, провадження № 61-2875св18), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 листопада 2018 року (справа № 553/4820/14-ц, провадження № 61-22032св18)

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що земельна ділянка на якій здійснено будівництво житлової прибудови належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, дозвіл на будівництво житлової прибудови та внутрішнє переобладнання в будинку по вулиці Дубінінській 40 у встановленому законом порядку надано відповідачу ОСОБА_3

Дозволу і згоду на будівництво житлової прибудови до будинку по вулиці Дубінінській 40 відповідач ОСОБА_3 і інший співвласник будинку ОСОБА_4 позивачеві і її покійному чоловіку ОСОБА_7 не надавали.

За таких обставин у ОСОБА_1 і її покійного чоловіка ОСОБА_7 не виникло у встановленому законом порядку право на забудову чужої земельної ділянки, так як власник не надав письмової згоди на таку забудову.

Крім цього, в супереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що будівництво житлової прибудови було здійснено в цілому нею і її покійним чоловіком.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи та їх представників, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков