Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 154/1283/15-ц

провадження № 61-12266св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 09 серпня 2016 року у складі судді Струс Т. В. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування коштами.

Позов мотивовано тим, що позивач згідно розписки позичив відповідачу гроші в розмірі 1900 Євро і 500 доларів США терміном до 15 квітня 2013 року. Оскільки тривалий час відповідач не повертав позичені кошти, позивач звернувся за захистом свого права до суду. Рішенням Сокальського районного суду від 26 вересня 2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 24 474 грн. Вищевказана сума заборгованості відповідачем повернута лише 24 березня 2015 року, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Оскільки з вимогою про стягнення процентів за користування коштами, згідно розписки позивач не заявляв, так як надіявся на своєчасне повернення суми позики та враховуючи те, що позику відповідач повернув лише 24 березня 2015 року, тобто через більш ніж два роки, вважає за необхідне нарахувати проценти за користування коштами виходячи із позичених сум, починаючи з наступного дня після спливу терміну повернення позичених коштів, а саме з 16 квітня 2013 року. На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача відсотки за користування коштами в розмірі 720,38 Євро, що еквівалентно на день подання позову 16 640,77 грн та 189,57 доларів США, що еквівалентно 3 901,35 грн, та судові витрати.

Заочним рішенням від 18 червня 2015 року позовні вимоги задоволено, вирішено питання щодо судових витрат. Ухвалою від 23 листопада 2015 року заяву відповідача ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення скасовано та справу призначено до судового розгляду.

У заяві про збільшення позовних вимог посилаючись на частину другу статті 625 ЦК України, позивач просив стягнути із ОСОБА_2 відсотки за користування коштами згідно розписки в розмірі 740,69 Євро за період з 16 квітня 2013 року по 23 березня 2015 року, що еквівалентно 22 062,33 грн, відсотки за користування коштами згідно розписки в розмірі 184,91 дол. США, за період з 16 квітня 2013 року по 23 березня 2015 року, що еквівалентно 5 265,39 грн, 3 % річних згідно розписки в розмірі 110,41 Євро за період з 16 квітня 2013 року по 23 березня 2015 року, що еквівалентно 3 288,69 грн, 3 % річних згідно розписки в розмірі 29,05 дол. США за період з 16 квітня 2013 року по 23 березня 2015 року, що еквівалентно 784,77 грн та судові витрати.

У заяві про зменшення позовних вимог позивач зазначив, що оскільки відповідачем повернення коштів здійснено 23 березня 2015 року, то проценти та 3 % річних нараховані по цей же день з розрахунку застосування курсу валют НБУ на цей день. Просив стягнути із ОСОБА_2 відсотки за користування коштами згідно розписки в розмірі 740,69 Євро за період з 16 квітня 2013 року по 23 березня 2015 року, що еквівалентно 18 477,47 грн, відсотки за користування коштами згідно розписки в розмірі 194,91дол. США, за період з 16 квітня 2013 року по 23 березня 2015 року, що еквівалентно 4 512,14 грн, 3 % річних згідно розписки в розмірі 110,41 Євро за період з 16 квітня 2013 року по 23 березня 2015 року, що еквівалентно 2 754,32 грн, 3 % річних згідно розписки в розмірі 29,05 дол. США за період з 16 квітня 2013 року по 23 березня 2015 року, що еквівалентно 672,50 грн, а також судові витрати.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 09 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 581,28 грн відсотки за користування коштами та 1 422,22 грн три відсотки річних від простроченої суми.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року рішення Сокальського районного суду Львівської області від 09 серпня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що відповідач не виконав свого зобов'язання за договором позики, своєчасно не повернувши грошові суми, тому суд стягнув проценти від суми позики, яка визначена у рішенні суду на рівні облікової ставки Національного банку України та 3 % річних, на підставі статті 625 ЦК України через прострочення ним виконання грошового зобов'язання.

У січні 2017 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 09 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції, неповно з'ясували обставини справи, а саме нараховані проценти з 16 квітня 2013 року і в розрахунку була застосована сума 24 474,53 грн (стягнута заборгованість згідно з рішенням суду), хоча рішення Сокалького районного суду про стягнення заборгованості було винесено лише 16 вересня 2013 року, тобто через 5 місяців після настання строку виконання зобов'язання згідно розписок. Крім того, зобов'язання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли на підставі розписки, а не на підставі рішення суду. Тому при обрахунку процентів за користування коштами необхідно виходити із сум, що зазначені в розписці.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідач ОСОБА_2 судові рішення не оскаржував.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 1 900 Євро та 500 дол. США, які зобов'язувався повернути до 15 квітня 2013 року, що підтверджується розпискою.

Заочним рішення Сокальського районного суду від 26 вересня 2013 року, позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24 474,53 грн суми заборгованості за договором позики.

31 грудня 2013 року видано Сокальським районним судом виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24 474,53 грн заборгованості за договором позики. 24 березня 2015 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду, що підтверджується постановою державного виконавця ВДВС Сокальського РУЮ ОСОБА_4

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рішення суду про стягнення боргу виконувалося тривалий час. Тому, відповідач має нести відповідальність за прострочку виконання зобов'язання, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України та статтею 1050 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що сума заборгованості, про стягнення якої він просив суд, має бути більшою за суму, яка визначена рішенням суду, є безпідставними.

Інші доводи, касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Сокальського районного суду Львівської області від 09 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 09 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило