Справа № 163/3059/17
Провадження № 2/163/76/18
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

08 червня 2018 року м.Любомль

Любомльський районний суд Волинської області у складі:

головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря судового засідання Костюк Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

У поданому позові ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частки житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: Волинська область, м.Любомль, вул.Виноградна, 22. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що 2/3 частки зазначеного житлового будинку належить їй згідно свідоцтва про право на спадщину від 28.02.2001 року, а інша частина (1/3) відповідачу ОСОБА_2, який доводиться їй братом. У вказаному будинку позивач постійно проживає з 1991 року, сплачує комунальні послуги, а сам будинок знаходиться на приналежній їй на праві власності земельній ділянці. Відповідач у цьому житлі жодного дня не проживав, у власних цілях його не використовував та у встановленому порядку свою частку не зареєстрував. Вирішення питання щодо частки відповідача шляхом укладення цивільно-правової угоди є неможливим, оскільки останній проживає у м.Донецьк та через останні події в Україні з ним взагалі втрачений звязок. Враховуючи, що упродовж більше 10 років позивач відкрито, добросовісно та безперервно володіє вказаним житловим будинком, вважає можливим реалізувати свої права на це майно в судовому порядку шляхом визнання права власності за набувальною давністю.

Сторони в судове засідання не зявились.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві одночасно просила розглядати справу у її відсутності.

Відповідач в судове засідання двічі не зявився, хоча про час та місце розгляду справи по суті повідомлявся у встановленому порядку шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України веб-сторінці Любомльського районного суду Волинської області, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань та відзиву по суті позову чи процедури розгляду справи не подав.

За таких обставин, зі згоди позивача, суд провів заочний розгляд справи в порядку ст.280 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

З копії свідоцтва про право на спадщину серії АВР №302048, виданого в.о. державного нотаріуса Любомльської державної нотаріальної контори 28.02.2001 року, встановлено, що дане свідоцтво видане на підставі заповіту спадкодавця ОСОБА_3, який помер 06.04.2000 року, за яким: ОСОБА_1 спадкує 2/3 частки, а ОСОБА_2 1/3 частки спадкового майна, до якого входить також житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в місті Любомль, по вулиці Белінського, 22 (а.с.5).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 08.06.2018 року за №126842446, відповідач ОСОБА_2 реєстрацію приналежної йому частки, згідно вище вказаного свідоцтва, не здійснював (а.с.45).

Зазначений житловий будинок з господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці, яка належить позивачу на праві власності, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.02.2012 року (а.с.6).

Згідно копії довідки Любомльської міської ради Волинської області від 24.11.2017 року №3299, рішенням Любомльської міської ради №6/8 від 10.02.2016 року вулиця Белінського перейменована на вулицю Виноградна (а.с.7 на звороті).

Копією довідки Любомльської міської ради від 20.10.2017 року №3045 стверджено, що позивач ОСОБА_1 з 1991 року по 29.10.2015 року проживала за вищевказаною адресою без реєстрації, а з 29.10.2015 року за цією адресою зареєструвалась (а.с.7).

Згідно договору від 28.11.2007 року та довідки №478 від 27.04.2017 року, позивач є платником послуг за електро- та газопостачання за адресою спірного майна: м.Любомль, вул.Виноградна, 22 (а.с.9, 10).

З копії паспорта відповідача ОСОБА_2 серії ВЕ №574292, вбачається, що місце його проживання з 07.08.1967 року зареєстроване у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.21).

Аналізуючи вищенаведені факти та обставини, суд виходить з наступних норм законодавства України та їх розяснень, наданих вищестоящим судом.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону.

Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У пунктах 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦК).

Ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідний положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01.01.2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З огляду на викладені норми та розяснення, а також на підставі досліджених у справі доказів, у суду достатньо підстав вважати, що відповідач ОСОБА_2, не зареєструвавши у встановленому порядку упродовж більш як 17 років приналежну йому частку спадкового нерухомого майна (житлового будинку) та не проживаючи у ньому протягом усього цього часу, а також не дбаючи за нього, відповідно не сплачуючи комунальні послуги та інші витрати по його утриманню, фактично відмовився від права власності на це майно.

Поряд з цим, позивач добросовісно, відкрито і безперервно користується і володіє цим нерухомим майном упродовж більше 15 років, інших осіб, які претендують на це майно, не встановлено, а тому суд вважає обєктивно доведеним факт набуття позивачем права власності за набувальною давністю на 1/3 частки житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: м.Любомль, вул.Виноградна, 22.

Таким чином, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та законними і дають підстави для визнання за нею права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю.

Відтак, позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 5, 13, 82, 259, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, на підставі ст.ст.328, 344 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/3 частки житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться по вул.Виноградна, 22, в місті ЛюбомльВолинської області, і відповідно до технічного паспорта Волинського обласного бюро технічної інвентаризації від 12.07.2001 року, складається з: житлового будинку А-1, сін а, веранди а1, хліва Б-1, туалету В-1.

Заочне рішення може бути переглянуте Любомльським районним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Імя позивача ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Імя відповідача ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП невідомий.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук