КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/749/17 Головуючий у І інстанції - Колдіна О.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/3072/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою його представником - адвокатом ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Роман Олегович про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

встановив:

У провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває вищезазначений позов.

В ході розгляду справи представником відповідача ОСОБА_2 подано заяву про зустрічне забезпечення шляхом зобов'язання позивача внести на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 132 200 грн., що становить 20% від вартості квартири, договір купівлі-продажу якої оспорює ОСОБА_4

Свої вимоги мотивував тим, що накладений ухвалою суду від 13 січня 2017 року арешт на квартиру АДРЕСА_1 перешкоджає ОСОБА_2 користуватися та розпоряджатися належним йому нерухомим майном, порушує його права як власника на вільне користування і розпорядження майном. Натомість дії позивача свідчать про затягування нею процесу.

Зазначає, що позивачу на праві власності належить лише земельна ділянка з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, реалізація якої заборонена чинним законодавством України, а отже, достатніх коштів для відшкодування можливих збитків відповідача ОСОБА_4 не має.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року заяву представника ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що позивач зазначив своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, відповідно до листа Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 10 травня 2017 року №100/8629, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, позивач не зареєстрований, а отже не має зареєстрованого в установленому порядку місця проживання на території України.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №129425131 від 02 липня 2018 року позивач має у власності лише земельну ділянку з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» реалізація якого не допускається відповідно до перехідних положень Земельного кодексу України.

Апелянт, стверджує, що надав до суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивач не має майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові та доказів того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Також, апелянт вважає, що судом першої інстанції вищезазначені обставини при вирішенні питання про зустрічне забезпечення позову не розглядались та не оцінювались, судом не було наведено мотивів залишення без задоволення клопотання відповідача.

Просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення, застосувати зустрічне забезпечення шляхом зобов'язання позивача сплатити на депозитний рахунок суму в розмірі 132 200,00 грн., а також стягнути судовий збір з ОСОБА_4

В свою чергу, ОСОБА_4 подала відзив на вищезазначену апеляційну скаргу, мотивуючи його тим, що до заяви про зустрічне забезпечення позову ОСОБА_2 не додав жодних доказів, що з 13 січня 2017 року - часу постановлення Голосіївським районним судом м. Києва ухвали про забезпечення позову №752/749/17, він отримав якісь збитки від ОСОБА_4 що вона чинить дії щодо відчуження свого майна чи інші дії, які можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду відшкодування збитків відповідача.

Заявниця стверджує, що апеляційна скарга ОСОБА_2 ґрунтується, лише на припущеннях.

Також, зазначає, що відповідно до матеріалів справи на особливості предмета спору, - є очевидним, що мета та вид забезпечення позову відповідає характеру спірних правовідносин, не чинить для сторін жодних збитків та відповідає принципу верховенства права.

Просила ухвалити постанову про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року та залишити вищезазначену ухвалу без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу серія та номер 4841 від 21 липня 2015 року, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О., обґрунтовуючи позов тим, що квартира АДРЕСА_1 належала їй на підставі свідоцтва про право власності на квартиру серії НОМЕР_1 від 15 лютого 2002 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 11 лютого 2002 року №169-С/КІ.

У листопаді 2016 року їй стало відомо, що її квартирою незаконно заволодів ОСОБА_2, хоча вона з часу набуття квартири у власність жодні угоди щодо її відчуження не укладала.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно частин 1-3 ст.154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.154 ЦПК України, розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення, суд першої інстанції виходив з того, що подана представником відповідача заява не містить визначених ст.154 ЦПК України підстав для вжиття судом зустрічного забезпечення.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_4 вважаючи свої права порушеними, звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2, розгляд справи відбувається відповідно до норм процесуального права, на підставі яких і забезпечено позов.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми процесуального права застосовано вірно.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, поданою його представником - адвокатом ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко