Справа № 565/495/18
Провадження № 2/565/284/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2018 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області-

під головуванням судді Ковтуновича М.І.,

з участю:

секретаря судового засідання Руднік Л.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

В суд звернулася ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_5 про визнання, в порядку поділу майна, за позивачем права власності на ? частину квартири №21 будинку №4 корпус №1 у м-ні Ювілейний м.Вараш Рівненської області (далі квартира №21).

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що в періоди із 24.07.1999р. до 08.07.2002р. та із 20.08.2007р. до 25.12.2013р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільного сина ОСОБА_6, 20.11.1999р.н. Під час перебування у шлюбі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 набули спільне майно придбали квартиру №21. Зазначена квартира була придбана сторонами для їхньої сімї за рахунок кредитних коштів. Власником у правовстановлюючих документах було зазначено ОСОБА_5 Станом на січень 2015р. кошти за квартиру виплачені сторонами в повному обсязі. Покликається позивач, що квартира №21 є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Після розлучення позивач із сином продовжували проживати у квартирі до березня 2015р., а потім із відповідачем та сином виїхали проживати в Ізраїль, де проживали однією сімєю із ОСОБА_5 до листопада 2017р. Нещодавно ОСОБА_4 довідалася, що відповідач має намір відчуження спільно набутої квартири і приховує цей факт від неї. У звязку із виникненням спору щодо поділу зазначеної квартири позивач звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовну вимогу підтримав повністю. Давав пояснення, що по суті подібні до обгрунтувань позовних вимог. Зазначав також, що сторони після першого розірвання шлюбу приблизно через сім місяців стали знову підтримувати сімейні відносини. Укладення шлюбу вдруге було ініційоване відповідачем, оскільки інакше він не мав би можливості отримати кредит на придбання квартири, з метою покращення житлових умов. Саме цим і пояснюється короткий проміжок часу між реєстрацією шлюбу вдруге та придбанням спірної квартири. Покликаючись на те, що квартира №21 була придбана сторонами в інтересах сімї у період перебування в зареєстрованому шлюбі, за рахунок отриманих в інтересах сімї кредитних коштів, просив позов задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 позову не визнали повністю. З пояснень представника відповідача ОСОБА_2 слідує, що суть заперечень сторони відповідача зводиться до того, що позов є безпідставним, так як спірна квартира була придбана на початку перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому за рахунок особистих зусиль та за особисті кошти відповідача, з метою забезпечення його житлових умов, як провідного працівника (на що й було роботодавцем видано позику відповідачу), а не з метою забезпечення житлом сімї сторін. Зокрема, зазначають, що коштами на придбання квартири стали: 142041 грн. вартість однокімнатної квартири, що належала відповідачу на праві особистої приватної власності та була передана позикодавцю для часткового погашення позики; 24871, 56 грн. за рахунок преміальних виплат, отримуваних відповідачем у період 2007-2012 років; 4274, 28 грн. сплачено особисто відповідачем у період, коли сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, але не вели спільного господарства; 60194 грн. сплачено в період після розірвання шлюбу. Позивач коштів у придбання квартири №21 не вкладала, у період шлюбу не бажала працювати і отримувати дохід без поважних причин, не вкладала особистих коштів та сил у розвиток сімї.

Представник відповідача ОСОБА_2 як у відзиві на позовну заяву, так і безпосередньо в судовому засіданні заявляла про застосування наслідків спливу позовної давності, так як після розірвання шлюбу сторони поділили майно.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі приходить до висновку про задовольнення позову повністю.

Застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми Сімейного кодексу України, що були чинні на час набуття квартири №21 у власність.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ст.61 ч.3 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Під час зясування обставин справи і перевірки їх доказами судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5І перебували у зареєстрованому шлюбі із 20.08.2007р. до 25.12.2013р., що підтверджено копією рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.12.2013р.

З копії договору №1545 безвідсоткової цільової позики від 31.08.2007р. встановлено, що Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» надає ОСОБА_5 безвідсоткову цільову позику в розмірі 231381, 80 грн. для придбання 2-х кімнатної квартири №21 в будинку №4/1 м-ну Ювілейний м.Кузнецовськ, а позичальник зобовязується використати позику за цільовим призначенням і повернути її у визначений цим договором строк. Позика надана на 20 років (240 місяців), на підставі Положення ДП НАЕК «Енергоатом» ПЛ-Д.0.07.340-04 від 23.02.2005р. Згідно із письмовими зобовязаннями до зазначеного договору погашення позики мало відбуватися щомісячними рівними платежами.

Копією договору купівлі-продажу квартири від 31.08.2007р. підтверджується, що ДП «НАЕК «Енергоатом» продав, а покупець ОСОБА_5 купив квартиру №21 будинку №4 корпус №1 м-ну Ювілейний м.Кузнецовськ за ціною 231381, 80 грн. Право власності на зазначену квартиру №21 було зареєстроване за ОСОБА_5 07.09.2007р. (засвідчено копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно).

Між подружжям ОСОБА_5 не було домовленостей щодо часток у спільно набутому майні подружжя.

Отже, із наведених доказів однозначно вбачається, що спірна квартира №21 була придбана за рахунок коштів, отриманих у позику під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, і тому, належить позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності, що виникло у сторін з дня реєстрації права власності.

На думку суду, не спроможними є доводи сторони відповідача, з посиланням на норми ст.ст.57, 60 СК України, про те, що квартира №21 є його особистою приватною власністю з підстав, що: в рахунок сплати 142041 грн. за спірну квартиру було відчужено квартиру №45 в будинку №40 м-ну Перемоги у м.Вараш, що належала йому на праві приватної власності на підставі договору дарування; 4274, 28 грн. сплачено позивачем у період шлюбу, без ведення спільного господарства (2013р.); 60194, 95 грн. після розірвання шлюбу; 24871, 56 грн. які хоча і були сплачені у період спільного проживання сторін у шлюбі, але ОСОБА_4 не бажала працювати, не вкладала коштів і сил у розвиток сімї, а зазначені виплати були здійснені за рахунок щомісячних премій відповідача, які теж є особистою власністю ОСОБА_5

При цьому суд виходить із того, що ст.57 ч.1 п.3 СК України визначено особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Однак, у суді встановлено, що ОСОБА_5 безпосередньо у придбання квартири №21, особисто належних йому коштів не було вкладено. Зокрема із проаналізованих вище договорів видно, що спірна квартира куплена за рахунок коштів, отриманих у позику за місцем роботи відповідача. Однак, достовірних даних про те, що ця сума позики є виключно особистою власністю ОСОБА_5 суду надано не було. Більш того, як видно із обставин справи, сторони зареєстрували між собою шлюб вдруге, незадовго до отримання зазначеної позики і придбання квартири №21, тому суд визнає обгрунтованими доводи сторони позивача, що як цільова позика на придбання квартири була отримана відповідачем за його місцем роботи, так і квартира №21 була куплена сторонами саме в інтересах сімї ОСОБА_5, які до того вже були повязані сімейними відносинами, мали спільного сина і вирішили вдруге зареєструвати шлюб, та стали проживати у спірній квартирі, зареєструвавши там своє місце проживання, позивач, зокрема - 18.01.2008р. Та обставина, що відповідач, уже після набуття квартири №21 у спільну сумісну власність (день набуття права власності чітко визначений на підставі норми ст.334 ч.4 ЦК України - 07.09.2007р.), з метою, як вказано в договорі відчуження обєкта нерухомого майна від 30.01.2008р., часткового повернення суми отриманої по договору безвідсоткової цільової позики №1545 від 31.08.2007р. передав належну йому на праві особистої приватної власності квартиру №45 будинку №40 м-ну Перемоги в м.Вараш (колишня назва Кузнецовськ) ДП «НАЕК «Енергоатом» у власність, а останній прийняв це майно і врахував його вартість в погашення фінансових зобовязань ОСОБА_5 по договору безвідсоткової цільової позики, не змінює виникнення режиму спільності сумісної власності подружжя на квартиру №21, так як така обставина має місце після набуття сторонами зазначеної квартири у спільну сумісну власність. Аналогічні мотиви суд застосовує і до оплат на погашення позики, що були проведені відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачем та після його розірвання, так як такі обставини мали місце після набуття квартири у спільну сумісну власність подружжя і не є законною підставою для виникнення у ОСОБА_5 права особистої приватної власності на дану квартиру чи збільшення його частки у спільній сумісній власності. Це означає, що у даному випадку джерела формування коштів на погашення позики не можуть впливати на статус права спільної сумісної власності подружжя на квартиру №21, що на той момент вже виникло. Дії відповідача по погашенню позики за рахунок майна, що є його особистою власністю, а також суми, внесені ним на погашення позики після розірвання шлюбу можна розглядати лише у площині виконання (розподілу) спільно набутого подружжям ОСОБА_5 грошового зобовязання.

Не встановлено в суді достатніх даних для констатації обставин, що позивач у шлюбі без поважної причини не отримувала доходу, не дбала про сімю та не прикладала зусиль для розвитку сімї. Не доведено достовірно також стороною відповідача і обставин, що погашення позики на квартиру здійснювалося за рахунок премій ОСОБА_5, так як немає доказів ідентифікації сум платежів із його заробітку на погашення позики як таких, що отримані саме як премії за особисті заслуги.

Під час розгляду справи не доведено і обставин про те, що минув строк позовної давності для захисту прав позивача, так як її представник у суді заявляє, що про таке порушення ОСОБА_4 дізналася в 2017р., коли до неї дійшла інформація про намір відповідача здійснити відчуження спірної квартири. Даних про те, що між сторонами спір щодо права власності на квартиру виник раніше, ніж про це стверджує представник позивача, немає. Отже, немає підстав для тверджень, що ОСОБА_4 дізналася або могла дізнатися про порушення свого права власності понад три роки тому до моменту звернення до суду з позовом.

Наданими стороною відповідача доказами не спростовано закріпленої у нормах ст.60 СК України презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності квартири №21, придбаної за час шлюбу.

Про поділ квартири в натурі позивач те просить. Отже, вирішуючи спір у межах заявлених вимог, суд вбачає підстави для визнання ідеальних рівних часток по ?, кожного із сторін у праві спільної сумісної власності на квартиру №21 і визнання за позивачем права на ? частки у праві спільної сумісної власності на житло. На думку суду, визначення часток у праві спільної власності є можливим і доцільним, з метою досягнення визначеності сторін у цих правовідносинах, навіть без реального поділу спірної квартири.

Стягненню із відповідача підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в справі у сумі 2916, 91 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_4 право на ? частку у праві спільної сумісної власності на квартиру №21 будинку №4 корпус №1 у мікрорайоні Ювілейний у місті Вараш (колишня назва Кузнецовськ) Рівненської області.

Стягнути із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 2916 (дві тисячі дев'ятсот шістнадцять) гривень 91 (дев'яносто одну) копійку судового збору.

ОСОБА_4: зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, м-н.Ювілейний, будинок №4, корпус №1, квартира №21, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; ОСОБА_5: зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, м-н.Ювілейний, будинок №4, корпус №1, квартира №21, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складене 09.06.2018р.

С у д д я: