Єдиний унікальний номер 235/2497/18 Номер провадження 22-ц/804/610/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Санікової О.С.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Бородавки К.П. у місті Покровську Донецької області, у справі номер 235/2497/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05.09.2011 року між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5510,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань, покладених на нього кредитним договором, станом на 31.03.2018 року утворилась заборгованість у загальній сумі 58871,63 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 4902,84 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 47889,19 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 2800,00 грн., штрафи 500,00 грн. та 2779,60 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції прийнято без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях.

Судом безпідставно не було враховано останній самостійний платіж відповідача 29.12.2015 року в розмірі 1100,00 грн., що здійснений ним шляхом зарахування коштів через касу банку.

Крім того, попередній платіж 23.06.2015 року в розмірі 300,00 грн. здійснений відповідачем через термінал самообслуговування.

Банк звернувся до суду 24.04.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 не звертався до банку з заявою про помилково зарахування коштів на його рахунок та не оспорював погашення заборгованості, що є визнанням ним свого боргу. Таку думку висловлює Верховний Суд в постанові від 07.03.2018 року у справі №756/11416/15-ц.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

27 листопада 2018 року представник АТ КБ «Приватбанк» за довіреністю надіслав до апеляційного суду заяву, в якій зазначив, що представник позивача повідомлений про призначений на 29 листопада 2018 року розгляд справи, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі. При цьому просив розглянути справу у його відсутність і винести постанову, якою скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.09.2018 року та увалити нове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 131-133).

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 26.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом подачі анкети-заяви, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 5510,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 8).

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитом станом на 31 березня 2018 року становить 58871,63 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 4902,84 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 47889,19 грн.; нарахована комісія - 2800,00 грн., заборгованість по судовим штрафам -3279,60 грн. (а.с. 5-7).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки з січня 2015 року платежі на погашення заборгованості були здійснені автоматично, тобто без прямого волевиявлення позичальника, тому вони не можуть вважатись підставою для переривання строку позовної давності.

З таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та нормам закону.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 цього Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З заяви-анкети, яка підписана відповідачем, вбачається, що «Я згоден з тим, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком Договір приєднання банківських послуг. Я ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовій формі…» (а.с. 8 зв. стор.).

Підписавши вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та користуючись кредитними коштами, апеляційний суд вважає, що між сторонами по справі існують кредитні правовідносини, щодо яких сторони погодили істотні умови договору кредиту про суму кредиту, строку її повернення та розміру процентів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що відповідно до виписки за період з 01.09.2011 року по 17.09.2018 року останні зарахування грошових коштів ОСОБА_1 здійсненні 23.06.2015 року - поповнення готівкою своєї карти в розмірі 300,00 грн. в терміналі самообслуговування, та 29 грудня 2018 року - зарахування грошових коштів на карту/рахунок в розмірі 1100,00 грн. (а.с. 86-89).

Позивач звернувся з позовом до суду 11 травня 2018 року, тобто, в межах позовної даності (ст. 257 ЦК України), тому висновок суду першої інстанції щодо спливу строку позовної давності через невнесення з січня 2015 року платежів на погашення заборгованості є помилковим.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтовані і позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі 4902,84 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 47889,19 грн. підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 3279,60 грн., відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг та доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови у задоволенні цих позовних вимог, апеляційний суд вважає, що позивач не довів в цій частині свої позовні вимоги.

Зі змісту наведеного вище пункту Умов та правил видно, що штраф враховується на окремому рахунку і підлягає сплаті в першу чергу. Позивач не надав доказів нарахування штрафу за порушення строків платежів по грошовому зобов'язанню більше ніж на 30 днів, а саме - не пізніше березня 2015 року (порушення зобов'язання відбулося у лютому 2015 року - а.с. 6).

Тому апеляційна скарга у цій частині підлягає відхиленню.

Апеляційний суд також вважає, що позовна вимога про стягнення нарахованої комісії в розмірі 2800,00 грн. є необґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» не передбачено нарахування щомісячної комісії за кредитне обслуговування карти в розмірі 100,00 грн. на місяць. Кредитна карта «Універсальна Gold» передбачає щомісячну комісію за обслуговування в розмірі 20,00 грн. на місяць (а.с. 9, 8).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позовна вимога про стягнення нарахованої комісії підлягає задоволенню в розмірі 540,00 грн. (з грудня 2015 року по березень 2018 року включно по 20,00 грн. на місяць).

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з

врахуванням наданих сторонами у справі доказів, вважає, що суд першої інстанції не виконав вимог закону про законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні стягнення комісії та штрафів, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру юридичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на час подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1762,00 грн. та апеляційної скарги в розмірі 2643,00 грн., а всього - 4405,00 грн.

Оскільки, позовні вимоги задоволено частково - в розмірі 53332,03 грн., судовий збір з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» має бути стягнутий в розмірі 3990,49 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року - скасувати.

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в розмірі 53332,03 грн., яка складається з:

заборгованості за кредитом - 4902,84 грн. (чотири тисячі дев'ятсот дві грн. 84 коп.);

заборгованості по процентам за користування кредитом - 47889,19 грн. (сорок сім тисяч вісімсот вісімдесят дев'ять грн.. 19 коп.);

заборгованості за комісією - 540,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 3990,49 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 29 листопада 2018 року.

Суддя: