Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/768/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 06.07.2005р. (актовий запис №624). Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_3, 09.01.2000р. народження, який після розірвання шлюбу проживає з позивачем.

За рішенням Деснянського районного суду було стягнуто аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття у розмірі ? частини від всіх його доходів.

На даний час позивач вказує, що відповідач має можливість утримувати сина, оскільки не є особою з інвалідністю, працює в Управлінні ДСНС України у Чернігівській області заступником начальника управління з реагування на надзвичайні ситуації і до настання сином повноліття сплачував аліменти.

Син є студентом денної форми навчання, що підтверджується даними довідки Черкаського політехнічного технікуму №17 від 16.01.2018р.

Посилаючись на ст.ст. 199 ч.1, 199 ч.3, 200, 182 СК України, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі ? частина всіх видів доходів до досягнення ним 23-го віку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримала заявлені позовні вимоги в редакції від 13.02.2018р. Зазначила, що їхній син, якому 09.01.2018р. виповнилось 18 років, постійно проживає разом з нею. Він навчається на денній формі навчання у Черкаському політехнічному технікумі, стипендію не отримує, працювати не має можливості з-за процесу навчання. Вона працює приватним підприємцем перукарем і отримує дохід близько 2500грн. щомісяця. Коштів на утримання сина, який навчається, не достатньо. Вважає, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати кошти на утримання сина на період його навчання та до досягнення ним 23 років; добровільно батько не забезпечує сина фінансово.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що спору щодо батьківства немає; він згоден матеріально синові допомагати, але не в розмірі ? частини всіх його доходів, а в розмірі 1/8. Вважає, що син є повнолітнім та може сам заробляти гроші. Заборгованості по аліментах (за попереднім судовим рішенням) немає. Пояснив, що він не є особою з інвалідністю, отримує зарплату за місцем роботи, розмір якої в середньому становить 16000-18000грн.; на даний час його дружина є вагітною, є неповнолітня дитина, 2008р. народження та матір пенсіонерка. Відзив на позовну заяву та докази в обґрунтування своїх заперечень, відповідачем не було подано.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав. Зазначив, що з батьком не спілкується з особистих обставин. Мати не чинить йому перешкоди у спілкуванні з батьком. Пояснив, що він є студентом 3-го курсу технікуму, режим навчання кожного дня з 08-00 до 14-30, крім суботи та неділі. Працювати він не має змоги з-за навчального процесу.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що шлюб між сторонами по даній справі розірваний 06.07.2005р. , про що свідчать дані свідоцтва про розірвання шлюбу (актовий запис №624). Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, 09.01.2000р. народження (свідоцтво про народження серія І-ЕЛ №026181).

Відповідно до даних довідки №17 від 16.01.2018р. виданої директором технікуму, ОСОБА_3 навчається в Черкаському політехнічному технікумі І рівня акредитації, на 3-му курсі з 01.09.2015р. на денній формі навчання, за державним замовленням; термін навчання до 30.06.2019р.

За даними довідки, виданої ЖБК №13 від 25.01.2018р. ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_1 (позивачем по справі) за адресою: АДРЕСА_1. Дані обставини підтверджуються і витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №7110-.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку ФОП за 2017 рік, обсяг доходу ОСОБА_1 становив 30550грн. 00коп.

Як вбачається із свідоцтва про народження (серія І-ЕЛ №067446), відповідач по справі ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_4»ї Вячеславівни, 27.12.2008р. народження.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Аліменти це обов»язок утримання у визначених законом випадках одним членом сімї інших, які потребують цього.

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх доньку, сина у твердій грошові сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як передбачено пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Статтею 201 СК України передбачено застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання, застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Зі змісту цих норм СК України випливає, що утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, повинні обоє батьків, зокрема, той з них, хто не проживає у сім'ї, за умови, що він може надавати таку допомогу.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст. 191 СК).

При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

За матеріалами справи встановлено, що відповідачем до настання повноліття дитини сплачувались аліменти на утримання останнього, відповідно до судового рішення, за яким 12.12.2012р. було видано виконавчий лист (дублікат) по справі №2-966/2002р. Даний виконавчий документ був звернутий стягувачем до виконання через органи ДВС. Сторони, під час розгляду справи не заперечували, що заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, немає.

Позовна заява подана до суду 31.01.2018р. Свій обов'язок по утриманню повнолітнього сина відповідач ОСОБА_2 визнає та згоден сплачувати аліменти на його утримання в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходів). Між тим, на такий розмір аліментів не погодилась позивач по справі і наполягала на повному задоволенні позовних вимог. На думку суду, позивач ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі (1/4 частина). Але, докази, на які посилається позивач, доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу у заявленому позивачем розмірі.

При визначенні розміру аліментних платежів, суд враховує обставини щодо розміру доходів позивача; необхідність в матеріальному забезпеченні батьками повнолітнього сина. При цьому, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатним і працюючим, отримує щомісячні доходи в розмірі близько 16000-18000грн. Суд враховує й той факт, що ОСОБА_2 має на утриманні неповнолітню дитину, 2008р. народження. Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих, достатніх та переконливих доказів про те, що на його утриманні перебуває його непрацездатна матір, яка, як зі слів самого відповідача, - проживає окремо від нього, отримує державну пенсію. Також не знайшли свого підтвердження й доводи про те, що його дружина не працює, не має доходів і є вагітною.

Таким чином, на думку суду, позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме, - стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, 09.01.2000р. народження в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.01.2018 року на період навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23 років. В іншій частині позову необхідно відмовити.

Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, необхідно з відповідача стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 704грн. 80коп.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 199, 200, 182, 201, 191 СК України, ст.ст. 4, 5, 77-82, 141, 274, 430, 259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, 23.09.1976р. народження (зареєстр.: ІНФОРМАЦІЯ_1, код відсутній), на користь ОСОБА_1, 12.06.1978р. народження (зареєстр.: ІНФОРМАЦІЯ_2, код НОМЕР_1) аліменти на утримання сина ОСОБА_3, 09.01.2000р. народження (зареєстр.: ІНФОРМАЦІЯ_2, код НОМЕР_2) в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.01.2018 року на період навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23 років.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, 23.09.1976р. народження (зареєстр.: ІНФОРМАЦІЯ_1, код відсутній) судовий збір в дохід держави в сумі 704грн. 80коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 13 квітня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_5