Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 325/1729/16-ц

провадження № 61-13274св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - сільськогосподарський виробничий кооператив «Агрофірма «Україна»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» (далі - СГВК «АФ «Україна») про стягнення коштів.

Вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року, яке набрало законної сили 15 жовтня 2014 року, з відповідача на його користь стягнуто вартість паю в розмірі 613 289 грн 30 коп.

У зв'язку з неповним виконанням указаного судового рішення він звернувся до суду з позовом про стягнення із СГВК «АФ «Україна» на його користь інфляційних втрат і трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року у справі № 325/275/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року, зазначений позов задоволено. Стягнуто з СГВК «АФ «Україна» на його користь інфляційні втрати в сумі 281 875 грн 68 коп. за період із 01 листопада 2014 року до 01 лютого 2016 року та три відсотки річних у сумі 22 470 грн 90 коп. за період із 16 жовтня 2014 року до 01 березня 2016 року.

Ураховуючи те, що відповідач виконав рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року лише 28 листопада 2016 року, посилаючись на статтю 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив стягнути із СГВК «АФ «Україна» на його користь інфляційні втрати та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період, неохоплений рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року до дня остаточного розрахунку, тобто до 27 листопада 2016 року включно, а саме: стягнути інфляційні втрати у сумі 56 454 грн 21 коп. і три відсотки річних за період із 01 березня 2016 року до 27 листопада 2016 року у сумі 12 130 грн 70 коп.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року у складі судді Шеїної Л. Д. позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто із СГВК «АФ «Україна» на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати в сумі 53 762 грн 55 коп. та три відсотки річних у розмірі 11 782 грн 87 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд зробив висновок про наявність підстав (несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за рішенням суду) для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період, неохоплений рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Маловічко С. В., рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Апеляційний суд мотивував рішення тим, що до моменту стягнення вартості паю за рішенням суду між сторонами не існувало грошового зобов'язання, тому відсутні підстави для застосування положень статті 625 ЦК України до спірних правовідносин.

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Зазначає, що апеляційний суд не врахував тієї обставини, що право на отримання грошової компенсації вартості паю має майновий характер, яке він реалізував шляхом звернення до відповідача із відповідною заявою, а в подальшому - з позовом. Обов'язок виплати вартості паю згідно з рішенням суду у розумінні статті 509 ЦК України є саме грошовим, тому за його невчасне виконання підлягають стягненню інфляційні втрати та три відсотки річних.

Від представника СГВК «АФ «Україна» надійшов відзив, у якому він просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_3, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 325/1729/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року у справі № 325/58/14-ц із СГВК «АФ «Україна» на користь ОСОБА_3 стягнуто вартість паю в сумі 613 289 грн 30 коп.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2014 року вказане рішення місцевого суду змінено в частині розподілу судових витрат, в іншій частині залишено без змін.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року у справі № 325/275/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року, із СГВК «АФ «Україна» на користь ОСОБА_3 стягнуто інфляційні втрати в сумі 218 875 грн 68 коп. за період із 01 листопада 2014 року до 01 лютого 2016 року та три відсотки річних у сумі 22 470 грн 90 коп. за період із 16 жовтня 2014 року до 01 березня 2016 року.

На виконання рішення суду від 07 серпня 2014 року за виконавчим документом від 30 березня 2015 року № 325/58/14-ц СГВК «АФ «Україна» перерахував: за меморіальним ордером від 28 квітня 2016 року № G0428FHWUI - 1 043 грн, а згідно з випискою по особовому рахунку за період із 01 квітня 2016 року до 30 квітня 2016 року - 23 625 грн.

Згідно із повідомленням в. о. начальника відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області грошові кошти у повному обсязі в рахунок погашення заборгованості за вказаним виконавчим листом зараховані 29 листопада 2016 року.

Підставою для звернення до суду з даним позовом стало несвоєчасне виконання рішення суду про стягнення вартості паю.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із доведеності факту невчасного виконання рішення суду від 07 серпня 2014 року щодо виплати грошової компенсації вартості паю (грошового зобов'язання), що є підставою для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд зробив висновок про те, що на момент виходу з СГВК «АФ «Україна» позивач мав право на отримання майнового паю або натурою, або цінними паперами, або грошовими коштами. Будь-якого рішення про виплату ОСОБА_3 паю саме в грошовій формі загальні збори кооперативу не приймали, тобто до ухвалення рішення від 07 серпня 2014 року про стягнення вартості паю між сторонами не було грошових зобов'язань, у зв'язку з чим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми статті 625 ЦК України.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18.

Стягуючи із СГВК «АФ «Україна» на користь ОСОБА_3 на підставі статті 625 ЦК України три відсотки річних (за період із 01 березня 2016 року до 28 квітня 2016 року) та інфляційні втрати (за період із 01 лютого 2016 року до 28 квітня 2016 року) за період, неохоплений рішенням Приазовського районним судом Запорізької області від 14 квітня 2016 року, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив із доведеності факту несвоєчасного виконання відповідачем грошового зобов'язання (стягнення вартості паю за рішенням суду).

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 413, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року скасувати.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко В. І. Журавель
В. М. Коротун В. І. Крат