Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07.05.2018 року м. Мостиська

Єдиний унікальний номер 448/1683/16-ц

Провадження № 2/448/66/18

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

секретар судового засідання Романченко І.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представник відповідача

(Мостиська другої сільської ради) - не зявився,

представник відповідача

(регіональної філії «Львівська залізниця»

ПАТ «Укрзалізниця») - ОСОБА_2,

представник третьої особи

(Мостиської РДА) - не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_3 до Мостиська другої сільської ради Мостиського району Львівської області та регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», третя особа - Мостиська районна державна адміністрація Львівської області, про визнання права власності на житловий будинок,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Мостиська другої сільської ради Мостиського району Львівської області та регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання за ОСОБА_3 право власності на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Львівська область, Мостиський район, с. Мостиська Другі, вул. Колійова, 4, і складається: загальною площею 43,8 м.кв., житловою площею 28,1 м. кв., (коридор, позначений на плані 1-1, площею 6,5 м. кв.; кухня, позначеної на плані 1-2, площею 9,2 м. кв., житлова кімната, позначеної на плані 1-3, площею 17, 2 м. кв., житлова кімната, позначеної на плані 1-4, площею 10,9м. кв.), посилаючись на те, що протоколом спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету Львівської дистанції колії Львівської залізниці від 20.09.1972 року за № 1 було постановлено виділити моєму батькові шляховому майстру ОСОБА_1 житловий будинок по вул. Колійова, 4, с. Мостиська Другі Мостиського району Львівської області та видано відповідний ордер про надання житлової площі.

Зазначає, що з отриманої по квартирної картки вбачається, що я з 17.05.1982 року є основним квартирним наймачем вищевказаного житлового будинку по вул. Колійова, 4, с. Мостиська Другі, постійно проживає у даному будинку та несе усі необхідні витрати по його утриманню.

07.02.2007 року ним, позивачем виготовлено Технічний паспорт реєстраційний номер № 18480428, згідно якого житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Колійова, 4, с. Мостиська Другі Мостиського району Львівської області, позначений на плані літерою «А- 1» який складається із коридору (позначений на плані 1-1, площею 6,5 м.кв.), кухні (позначеної на плані 1-2, площею 9,2 м.кв.), житлової кімнати (позначеної на плані 1-3, площею 17,2 м.кв.), житлової кімнати (позначеної на плані 1-4, площею 10,9 м.кв.). Окремо на плані будинку позначено стрілочний пост, площею 11,8 м.кв.

Загальна площа будинку становить 43,8 м.кв, житлова площа - 28,1 м.кв.

Вказує, що у листопаді 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про оформлення передачі в приватну власність вищезазначеного будинку. Однак, відповідачем надано відповідь від 28.11.2016 року за № 413 про те, що йому було відмовлено в прийнятті документів на приватизацію житлового будинку по вулиці Колійовій № 4 в с. Мостиська Другі, у звязку із відсутністю ордеру, оскільки такий є обовязковим серед переліку документів необхідних для здійснення приватизації житла, передбаченого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року.

Стверджує, що з врахуванням того, що частина вищезгаданого житлового будинку (за винятком стрілочного поста, площею 11,8 м.кв.), у якому він проживає протягом тривалого часу (з 1982 року і по тепер), була отримана його батьком на підставі ордеру про надання житлової площі, який в подальшому було втрачено з невідомих мені обставин, а відсутність такого є необхідною умовою для оформлення передачі будинку в приватну власність, існує необхідність, з метою захисту моїх невизнаних прав, звернутися в судовому порядку з позовом про визнання права власності на вказане нерухоме майно.

З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним, ОСОБА_3 право власності на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Львівська область, Мостиський район, с. Мостиська Другі, вул. Колійова, 4, і складається: загальною площею 43,8 м.кв., житловою площею 28,1 м. кв., (коридор, позначений на плані 1-1, площею 6,5 м. кв.; кухня, позначеної на плані 1-2, площею 9,2 м. кв., житлова кімната, позначеної на плані 1-3, площею 17, 2 м. кв., житлова кімната, позначеної на плані 1-4, площею 10,9 м. кв.).

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладений у позовній заяві.

Представник відповідача (Мостиська другої сільської ради) в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача (регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця») ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав.

Представник третьої особи (Мостиської РДА) в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вирішив продовжити розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідно до п. п. 17, 18, 20 Положень про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації. Громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання житлової площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 р.) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

Частина 2 статті 9 Житлового кодексу України закріплює за громадянином право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду.

Пунктом 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовне (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірне житлове приміщення не розповсюджується.

З огляду на вказані обставини відповідно до приписів Законів №500-VI та №2842-12 позивач має право на приватизацію жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності.

Враховуючи те, що, відповідно до ст. 59 ЖК України, ордер на квартиру недійсним в судовому порядку визнаним не був, відповідач не спростував факту, що ордер не видавався.

Обов`язок органів державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України проголошений ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Дії відповідача порушують конституційне право позивачів на приватизацію житла.

За вимогами ст. ст. 12, 81, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішення питання щодо приватизації житла державного житлового фонду належить до компетенції відповідних місцевих державних адміністрацій і органів місцевого самоврядування у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством до компетенції суду не віднесено вирішення питань у цивільному спорі щодо зобов'язання органу державної влади прийняти рішення про приватизацію житла державного житлового фонду.

За вимогами ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, враховуючи, що позивач вселений до квартири на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволення.

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Львівська область, Мостиський район, с. Мостиська Другі, вул. Колійова, 4, і складається: загальною площею 43,8 м.кв., житловою площею 28,1 м. кв., (коридор, позначений на плані 1-1, площею 6,5 м. кв.; кухня, позначеної на плані 1-2, площею 9,2 м. кв., житлова кімната, позначеної на плані 1-3, площею 17, 2 м. кв., житлова кімната, позначеної на плані 1-4, площею 10,9м. кв.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Повний текст рішення виготовлено 16.05.2018 року.