ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 636/859/18

провадження № 22ц/818/1195/18

29 листопада 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк», в особі директора Шаровкіна Володимира Михайловича,

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 серпня 2018 року (суддя Гуменний З.І.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора Шаровкіна Володимира Михайловича про розірвання договору оренди земельної ділянки,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки № б/н, площею 3,6791 га, кадастровий номер НОМЕР_2, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, укладений 19.10.2015 року та зареєстрований 24.11.2015 року у Державному реєстрі речових прав за № 12258261, та договір оренди земельної ділянки № б/н, площею 3,6791 га, кадастровий номер НОМЕР_1, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, укладений 19.10.2015 року та зареєстрований 24.11.2015 року у Державному реєстрі речових прав за № 12259334.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що вона передала в оренду СТОВ «Маяк» строком на 10 років з щорічною виплатою орендної плати у формі та розмірі 4% від нормативної грошової оцінки землі: земельну ділянку площею 3,6791 га, кадастровий номер НОМЕР_2, а її померлий чоловік ОСОБА_3, спадкоємицею якого стала позивач - земельну ділянку площею 3,6791 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за договорами оренди землі б/н від 19.10.2015 року, зареєстрованими в ДРРП 24.11.2015 за № 12258261 та № 12259334. На даний час, її як власника не влаштовує обумовлений розмір орендної плати. Позивач вважає, що орендна плата має становити не менше 11% від нормативної грошової оцінки землі, з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації за попередні роки. У зв'язку з цим, у грудні 2017 року, позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою про збільшення розміру орендної плати з 4% на 11%, шляхом оформлення додаткових угод про внесення змін до п. 8 договорів оренди земельних ділянок, укладених з СТОВ «Маяк» в особі Шаровкіна В.М. Однак, СТОВ «Маяк» відповідь на дану вимогу не надано. З огляду на те, що сторони не дійшли згоди стосовно змін істотних умов договорів оренди земельних ділянок в частині збільшення розміру орендної плати, позивач просить розірвати достроково договори оренди земельних ділянок, укладені з СТОВ «Маяк», з підстав невиконання умов договорів, а саме: орендна плата за користування належними позивачу земельними ділянками повинна сплачуватися відповідачем щорічно протягом дії договорів, не пізніше як у термін до 31 грудня, до цього часу частина орендної плати за 2017 рік відповідачем не виплачена; позивач не має можливості отримати документально підтверджену інформацію щодо розміру, методу нарахування та виплати їй орендної плати з урахуванням щорічної індексації; передавши фактично в оренду земельні ділянки, позивач та її померлий чоловік підписали договори без дати, яку відповідач самостійно проставив, і яка відповідає вимогам щодо набуття права оренди - з дати реєстрації договорів, про що позивач повідомлена не була; в договорах оренди землі не міститься конкретної дати закінчення терміну дії договорів; акти приймання-передачі вищезазначених земельних ділянок датовані 24.11.2015 року, хоча, самого факту їх передачі на місцевості не відбулося, позивач не має відомостей про їх місцезнаходження та стан; відповідач не конкретизував умови використання земельних ділянок, у зв'язку з чим, у позивача є сумніви щодо розумного і належного цільового їх використання, оскільки, в договорі не зазначено, які саме насадження чи посіви будуть здійснюватися на земельних ділянках, їх тривалість, не зазначені заходи, спрямовані на покращення стану землі, що дає можливість ефективного її використання, тому, після закінчення терміну дії договорів оренди, задля відновлення родючості землі, позивачу необхідно буде вкладати немалі кошти, які вона не зможе накопичити з таким розміром орендної плати, яку на даний час виплачує орендар; відповідач не надав позивачу проект землеустрою щодо забезпечення еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, як того вимагає чинне законодавство, такий проект і досі не розроблений та відсутній у орендаря.

Представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача Міхєєв О.М. проти задоволення позову заперечував.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 01 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ті самі обставини, якими обґрунтовувала позовні вимоги, вважає, що наявні підстави для розірвання договору оренди.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач погоджується із висновками суду першої інстанції. Зазначає, що твердження апелянта про те, що відповідач отримує від користування земельною ділянкою немалий прибуток, однак не погоджується на збільшення розміру орендної плати до такого розміру, який би влаштовував позивача не ґрунтуються на Законі, оскільки орендна плата це не дивіденди і розмір орендної плати не залежить від отриманих орендарем прибутків та результатів господарської діяльності орендаря. Також вказує на те, що при розрахунку орендної плати відповідачем щорічно індексується її розмір на підставах даних та інформації Управляння Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області. Посилається на те, що використовує орендовану земельну ділянку способами, які не суперечать екологічним нормам, порядок сівозмін відповідачем не порушується.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено істотності порушення умов спірного договору відповідачем в частині орендної плати. Доказів щодо розірвання спірного договору через ненадання еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, що може призвести до погіршення екологічного стану належної йому спірної земельної ділянки, позивач не надав. Відмова позивача про внесення змін до договору оренди в частині орендної плати не є правовою підставою для розірвання договору.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають доказам, що містяться в матеріалах справи, та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам цивільно процесуального закону.

Судом встановлено, що позивачеві на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,6791 га, кадастровий номер НОМЕР_2, та земельна ділянка площею 3,6791 га, кадастровий номер НОМЕР_1, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, що підтверджується Державними актами на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 виданими 25.12.2002 року на підставі розпорядження Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області від 10.12.2002 № 333, зареєстрованими в Книзі записів державних актів на право власності на землю за НОМЕР_4 та НОМЕР_5. Земельна ділянка площею 3,6791 га, кадастровий номер НОМЕР_1, успадкована позивачем після смерті чоловіка - ОСОБА_3, про що надано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Чугуївською держнотконторою 24.02.2012 року, зареєстроване за № 1-440 (а.с. 19-21).

Відповідно до Договорів оренди земельних ділянок б/н, укладених між сторонами, позивач та її спадкодавець передали відповідачеві в оренду строком на 10 років з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки земельну ділянку площею 3,6791 га, кадастровий номер НОМЕР_2, та земельну ділянку площею 3,6791 га, кадастровий номер НОМЕР_1, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, що визначено в п.п. 7, 8 спірних договорів (а.с. 11-13, 15-16).

При укладанні договорів складено акти визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 19.10.2015 року та акти приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди від 24.11.2015 року, які також містять підписи сторін (а.с. 13-14, 17-18).

Таким чином, сторонами укладено правочин, за яким позивач та її спадкодавець передали у платне користування відповідачеві належні їм на праві приватної власності земельні ділянки на умовах, визначених сторонами у спірних договорах.

В 2017 році позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою щодо внесення змін до договорів оренди земельних ділянок, в частині збільшення розміру орендної плати з 4% на 11% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації за попередні роки, шляхом оформлення додаткових угод про внесення змін до п. 8 спірних договорів оренди земельних ділянок (а.с. 24).

Дана вимога відповідачем виконана не була.

Доводи ОСОБА_1 про наявність підстав для розірвання договору оренди через небажання відповідача підвищувати орендну плату не ґрунтуються на законі.

Так, згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статтею 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з пунктами 3, 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Матеріалами справи підтверджено, що орендна плата СТОВ «Маяк» сплачена позивачу відповідно до умов договору. Зазначене вбачається із розрахунків орендної плати від 27.03.2018 р. № 66, 67, листа Управління Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області від 14.02.2017 р. № 27-20.07-0.1-560/2-17, Довідки СТОВ «Маяк» від 27.03.2018 р. № 73, накладної № 225 за 30.10.2017 р., витягом з відомості на видачу товару (пшениця, ячмінь) в рахунок оренди земельного пая за 2017 рік, накладною № 227 за 20.11.2017 р., копією відомості на видачу товару (пшениця, ячмінь) в рахунок оренди земельного пая за 2017 р. (а.с. 68-69, 71-80).

Факту систематичної несплати орендарем орендної плати у справі не встановлено.

Частиною 2 ст.23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Указом Президента України від 02лютого 2002року №92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (у редакції Указу від 19 серпня 2008 року № 725/2008) забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Дійсно, позивач зверталася до відповідача з пропозицією про підвищення розміру орендної плати і їй було відмовлено. Проте позовних вимог про зміну умов договору щодо розміру орендної плати ОСОБА_1 не заявляла. Доказів щодо наявності або відсутності підстав для такого підвищення сторони не надавали. Відмова СТОВ «Маяк» у підвищенні орендної плати сама по собі не є підставою для розірвання договору.

Статтею 5 Земельного Кодексу України визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель.

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» від 4 червня 2009 року статтю 22 Земельного кодексу України було доповнено частиною четвертою з наступним змістом: «Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель».

Між тим, згідно п. 18 Перехідних положень Земельного Кодексу України вимоги частини четвертої статті 22 цього Кодексу поширювалися лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12 лютого 2015 року № 191-VIII частину четверту статті 22 Земельного Кодексу України виключено.

Отже, ненадання проекту землеустрою, що забезпечує еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь не є самостійною підставою для розірвання договору. Доказів про те, що відповідач використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, що він допускає погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки позивачкою не надано.

Застосування сівозміни та внесення мінеральних добрив підтверджено відповідною довідкою СТОВ "Маяк" (а.с.81).

В апеляційній скарзі позивач звертає увагу на те, що на договорі оренди та на акті прийому-передачі під час його підписання була відсутня дата його укладення, чим маніпулює СТОВ "Маяк". Однак спірний договір недійсним не визнаний, зареєстрований у встановленому законом порядку.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції та зазначеним доводам дана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 367, 368, 371, п.1. ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко